OBH 1425/2002
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének kiegészítő jelentése
Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása:
	A Hivatalomhoz forduló panaszos 2002 januárjában kelt beadványában sérelmezte, hogy a Bv.
Központi Kórházában született, és Tökölön, az édesanyjával együtt ideiglenesen elhelyezett kisfia után állítólag "nem jár" családi pótlék. A panaszos ugyanis azt a felvilágosítást kapta, hogy sem ő, sem a bv. intézetben tartózkodó felesége nem igényelheti a családi pótlékot, ilyen juttatást a bv. intézetben - maximum 1 éves korukig - elhelyezett egyetlen gyermek után sem kapnak a szülők.
	Az ügyben - előzetes tájékozódást követően - alkotmányos állampolgári jogokkal összefüggő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében megkerestem a büntetés-végrehajtás országos parancsnokát, valamint a korábbi szociális és családügyi minisztert, illetve a jelenlegi egészségügyi, szociális és családügyi minisztert.
Érintett alkotmányos jogok:
•	A gyermeknek a megfelelő szintű testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez való joga (Alkotmány 67. § /1/ bek.);
•	Hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. § /1/ bek.)

Az ügy jogszabályi háttere: 
•	1998. évi LXXXIV. törvény a családok támogatásáról (Cst.):
4. § E törvény alkalmazásában
k) saját háztartásban nevelt, gondozott gyermek: az a gyermek, aki a szülővel, nevelőszülővel, gyámmal életvitelszerűen együtt él és annak gondozásából rendszeres jelleggel legfeljebb csak napközbeni időszakra kerül ki.
7. § (1) Családi pótlékra jogosult
a) a vér szerinti, az örökbe fogadó szülő, a szülővel együtt élő házastárs (a továbbiakban együtt: szülő), a nevelőszülő, a hivatásos nevelőszülő, a gyám
aa) a saját háztartásában nevelt még nem tanköteles,
ab) a saját háztartásában gondozott tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos
gyermekre tekintettel;
b) a vagyonkezelői joggal felruházott gyám, illetőleg a vagyonkezelő eseti gondnok a gyermekotthonban, a javítóintézetben nevelt vagy a büntetés-végrehajtási intézetben lévő gyermekvédelmi gondoskodás alatt álló gyermekre (személyre) tekintettel;
c) a szociális intézmény vezetője az intézményben elhelyezett gyermekre (személyre) tekintettel;
d) a tizennyolcadik életévét betöltött tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos személy, feltéve, ha utána tizennyolcadik életévének betöltéséig magasabb összegű családi pótlékot folyósítottak.
(2) Az (1) bekezdés b) pontjában megjelölt gyám, illetőleg eseti gondnok a családi pótlékot gyámhatósági fenntartásos betétben vagy folyószámlán helyezi el. A szociális intézmény vezetője a jogosult személy után járó családi pótlékot az intézmény költségvetésétől elkülönítetten kezeli és biztosítja a személyre szóló felhasználást.
(3) Az (1) bekezdés, továbbá a 9. §, valamint a 20. § és 23. § alkalmazása szempontjából saját háztartásban nevelt gyermeknek kell tekinteni azt a gyermeket (személyt) is,
a) aki átmeneti jelleggel tartózkodik a háztartáson kívül kül- és belföldi tanulmányai folytatása vagy gyógykezelése okán;
b) akit, 30 napot meg nem haladóan szociális intézményben helyeztek el;
c) aki a szülő kérelmére átmeneti gondozásban részesül, vagy szülőjével együtt családok átmeneti otthonában [a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Gyvt.) 49-51. §] tartózkodik.
Cst. 8. § (1) Családi pótlék azután a gyermek (személy) után jár, aki
a) még nem tanköteles;
b) tartósan beteg, illetve súlyosan fogyatékos;

A vizsgálat megállapításai:
	A bv. országos parancsnokának tájékoztatása szerint - jogszabályi felhatalmazás hiányában - jelenleg a bv. intézetek részére családi pótlék folyósítására nem kerül sor, s ez iránt a bv. intézetek nem is intézkedhetnek. A Cst. 7. § (1) taxatíve meghatározza a jogosultak körét, de ezek között nem szerepel a bv. intézet. Korábban a családi pótlékról szóló 1990. évi XXV. törvény 1. §-a előírta a fiatalkorú elítéltek részére járó családi pótléknak a bv. intézetbe történő folyósítását, de ezt a rendelkezést később hatályon kívül helyezték, és 1996. augusztus 1. óta a bv. intézetekhez családi pótlék folyósítására nem kerül sor. A bv. kórházban szülő anyák kizárólag egyszeri anyasági támogatást kapnak, melynek intézéséhez a bv. kórház megadja a szükséges segítséget.
	2002 áprilisában megkerestem a szociális és családügyi minisztert, mert a Cst. 7. § (1) alapján sem az anya, akinek szülői felügyeleti joga a Bv. tvr. 36. § (6) e, pontja alapján szünetel, sem az apa, aki nem neveli saját háztartásában a gyermeket, nem jogosult családi pótlékra. Álláspontom szerint - tekintettel arra, hogy a törvény indoklása értelmében "a társadalom számára minden gyermek azonos értéket képvisel", ugyanakkor sajnálatos módon nem mindegyikük nevelkedik családban - a jelenlegi szabályozás eredményeként a börtönben született gyermekek hátrányos megkülönböztetésben részesülnek. 
	Az egészségügyi, szociális és családügyi miniszter asszony 2002. június 26-án kelt válaszában az alábbiakat fejtette ki: 
A törvény a családi pótlékra jogosultak körének meghatározásakor abból az alapelvből indul ki, hogy az ellátás ott kerüljön felhasználásra, ahol a gyermek él. Eszerint, ha a gyermek családban nevelkedik, a szülő vagy a szülői szerepet betöltő személy a támogatás jogosultja. Ha a gyermek intézményben él, a gyám az ellátás jogosultja, és ha a gyám az intézmény vezetője, akkor ő a jogosult. (A bv. intézet vezetője azonban nem gyámja az intézetben elhelyezett gyermekeknek; az országos parancsnok tájékoztatása szerint a bv. kórház fennállása óta gyám kirendelésére nem került sor.)
A szülő esetében a jogosultság alapvető feltétele a gyermek saját háztartásban történő nevelése. A panaszolt esetben az anya maga neveli a gyermekét, ezért a gyermek saját háztartásban neveltnek tekinthető még akkor is, ha ez a börtön falai között történik. Arra az esetre nézve pedig, amikor a szülő valamilyen okból nem gyakorolhatja a szülői felügyeleti jogát, a családi pótlékra való jogosultság tekintetében a törvény nem fogalmaz meg tiltó rendelkezést. 
A miniszter asszony álláspontja szerint tehát a családi pótlék az anyát a jelenlegi szabályozás szerint is megilleti. Ugyanakkor az eset nyomán a miniszter arra a következtetésre jutott, hogy indokolt lenne a végrehajtási rendeletbe egy olyan értelmező rendelkezést beiktatni, amely egyértelműen kimondja, hogy a szabadságvesztés büntetését töltő anya által a bv. intézetben gondozott gyermek saját háztartásban élőnek minősül. Ezért a Cst. végrehajtásáról szóló 223/1998. (XII. 30.) Kormány rendelet soron következő módosítása esetén figyelembe fogják venni a jogértelmezési bizonytalanságot megszüntető szakasz beillesztésének szükségességét.
	Mindezekre tekintettel vizsgálatom során megállapítottam, hogy a vonatkozó jogszabályok nem egyértelmű rendelkezése alkotmányos joggal összefüggő visszásságot eredményezett. 1999. január 1. - a családok támogatásáról szóló 1998. évi LXXXIV. törvény hatályba lépése - óta a bv. kórházban született és ideiglenesen ott elhelyezett gyermekek után ugyanis egyetlen anya sem kapott családi pótlékot, ezáltal sérült az érintett gyermekek megfelelő szintű testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez való joga. Az egyébként is sok szempontból hátrányos helyzetben nevelkedő gyermekek így - a többi, "szabadon" született gyermekhez képest - további hátrányt szenvedtek.
Tekintettel arra, hogy a miniszter asszony ígéretet tett a vonatkozó kormányrendelet megfelelő kiegészítésére, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 25. §-a alapján ilyen tartalmú ajánlást nem teszek, de felkérem a minisztert, hogy álláspontját az Államháztartási Hivatal felé továbbítani szíveskedjen.
Kérem továbbá, hogy - az illetékes szervekkel egyeztetve, a Gyermekek Jogairól szóló, 1991. évi LXIV. törvénnyel kihirdetett New York-i Egyezmény 3. cikkére is figyelemmel, valamint arra, hogy az igényérvényesítés elmulasztása nem róható fel az anyáknak - méltányosságból tegyék lehetővé a panaszos felesége és a jelenleg gyermekükkel együtt bv. intézetben elhelyezett anyák számára a családi pótlékra vonatkozó igényük visszamenőleges érvényesítését.
Budapest, 2002. november 7.
Takács Albert