OBH 5867/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária
Az eljárás megindítása
A panaszos a beadványában azt sérelmezte, hogy bár négy gyermeke után gyermeknevelési támogatást kap, a Semmelweis Egyetem Egészségtudományi Kara - ahol másodéves hallgatóként gyermek- és ifjúsági klinikai és mentálhigiénés szakpszichológus szakképzésben vesz részt - a költségtérítést nem engedte el. Ez pedig ellentétes a 144/1996. (IX.17.) Korm. rendelet módosított rendelkezésével. 
E problémáról - ami egy nagy létszámú évfolyamon sokakat érint - a panaszos több jogásszal beszélt, végül a Magyar Rádió Törvénykönyv című műsorához is fordult kérdésével. Az ott elhangzott tanács alapján kérte az ombudsman eljárását. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény értelmében az ügyben vizsgálatot indítottam, mert a panaszolt sérelem a művelődéshez való alkotmányos jogot (Alk. 70/F. §) érinti. Tájékoztatást kértem az oktatási, valamint az egészségügyi, szociális és családügyi minisztertől, megkaptam a tanszék mint képzőhely és a hallgatók tanulmányi megállapodásának mintáját.
Alkalmazott jogszabályok
•	A felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény (Ftv.)
•	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (Eüt.)
•	Az egészségügyi felsőfokú szakirányú szakképzésről  és továbbképzésről szóló 11/1998. (XII.11.) EüM rendelet
•	A szakorvos, szakfogorvos, szakgyógyszerész és klinikai szakpszichológus szakképesítés megszerzéséről szóló 66/1999. (XII.25.) EüM rendelet (Eszr.)
•	Az egyetemi és főiskolai hallgatók részére nyújtható támogatásokról és az általuk fizetendő díjakról és térítésekről szóló 144/1996. (IX.17.) Korm. rendelet (Tr.) és az azt módosító 147/2000. (VIII.23.) Korm. rendelet 
A vizsgálat megállapításai
1. A panaszos által hivatkozott jogszabálynak a 147/2002. (VIII.23.) Korm. rendelettel megállapított 22. § (4) bekezdése valóban úgy szól, hogy "Az államilag nem finanszírozott, költségtérítéses képzésben részt vevő, az adott félév első napján terhességi-gyermekágyi segélyben, gyermekgondozási segélyben, gyermeknevelési támogatásban vagy gyermekgondozási díjban részesülő hallgatótól költségtérítési díj nem szedhető összesen a képesítési követelményekben meghatározott képzési időt meghaladó legfeljebb két félév időtartamon keresztül." A jogszabály azonban csak a felsőoktatási intézmények hallgatóira vonatkozik, a klinikai szakpszichológus szakképzésben részvevők azonban nem hallgatók.
   Az egészségügyi, szociális és családügyi miniszter a megkeresésemre adott válaszában erről a következőt írta: a panaszos képzése nem a felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény (Ftv.) hatálya alá tartozik, hanem a szakorvos, szakfogorvos, szakgyógyszerész és klinikai szakpszichológus szakképesítés megszerzéséről szóló 66/1999. (XII.25.) EüM rendelet által szabályozott szakirányú szakképzés keretében történik. Ennek az eltérésnek a magyarázata a következő: "A 66/1999. (XII.25.) EüM rendelet az orvosok, fogorvosok és gyógyszerészek szakképesítéséről rendelkező - többször módosított - 9/1978. (XI.29.) EüM rendelet megújításaként született. A rendelet előkészítése során kezdeményezte a Pszichológiai Szakmai Kollégium, hogy az terjedjen ki az egészségügyben dolgozó pszichológusokra is. Ezt szakmai elfogadottságuk szempontjából tartották szükségesnek, így - indokaikat a kórházban dolgozó orvosokkal lényegében azonos élethelyzetükre is tekintettel elfogadva - a rendelet kibővült a rájuk vonatkozó előírásokkal. 
   A rendelet által szabályozott képzés azért nem lehet azonos a felsőoktatási törvényben szabályozottakkal, mert a szakképzés célja egy adott szakma szakmai ismereteinek, műtéti technikáinak, gyakorlatának elsajátítása, amelyet az egészségügyi törvény 115. § (5) bekezdése értelmében munkavégzésre irányuló jogviszony keretében kell megszerezni. A képzés megfelelő szakképesítésű személy felügyelete mellett végzett napi munkatevékenység keretében zajlik, tehát lényegében tér el a felsőoktatási törvény által szabályozott formáktól."
    Az oktatási miniszter is azt ismertette az alábbiak szerint, hogy mennyiben tér el a felsőoktatási törvényben szabályozott hallgató jogviszony és a klinikai szakpszichológus képzés.
    "Alapképzésben a magyar oktatási rendszerben a végzettség minden esetben a szakképzettség megszerzésével jár. Az egészségügyi felsőoktatás részben ettől eltér, mert az egyes munkaköri képesítési előírások szerint további - például klinikai szakpszichológus képzés - tanulmányi kötelezettségek teljesítéséhez köti az alkalmazást. Az egészségügyi terület ezen képzési rendszere az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény hatálya alá tartozik. A törvény 116. §-ának (2) bekezdése kimondja, hogy a szakorvosok, szakfogorvosok, szakgyógyszerészek, klinikai szakpszichológusok képzésének (felsőfokú szakirányú szakképzés) és továbbképzésének - beleértve más felsőfokú végzettséggel rendelkezők egészségügyi szakirányú továbbképzését is - szabályait az egészségügyi miniszter a szakmai kamarákkal egyeztetve rendeletben szabályozza. ... 
Az Ftv. 116. §-ának (4) bekezdése szerint az egészségügyi felsőoktatási intézmények klinikai központjai - külön jogszabályban meghatározott esetben a felsőoktatási intézmény - részt vesznek a szakorvos-, a szakfogorvos-, a szakgyógyszerész, klinikai szakpszichológus, népegészségügyi szakember képzésben, beleértve a más felsőfokú végzettséggel rendelkezők egészségügyi szak- és továbbképzését is. E képzéseket az egészségügyi miniszter koordinációval segíti. Az Ftv. 116. § (7) bekezdése értelmében a (4) bekezdésben meghatározott feladatokhoz szükséges költségvetési támogatást a központi költségvetésben az Egészségügyi Minisztérium fejezetében kell biztosítani. 
A felsőoktatási törvény hatálya alá tartozó képzésekben, az állami felsőoktatási intézményekben költségtérítéses képzésben részt vevő, GYES-ben, GYED-ben, stb. részesülő hallgatóknak biztosított kedvezményről a 2002. szeptember 1-jétől hatályba lépő, az egyetemi és a főiskolai hallgatók által fizetendő díjakról és térítésekről, valamint a részükre nyújtható egyes támogatásokról szóló 51/2002. (III.26.) Korm. rendelet, illetve a 2002. szeptember 1-jéig hatályos, az egyetemi és főiskolai hallgatók részére nyújtható támogatásokról és az általuk fizetendő díjakról és térítésekről szóló 144/1996. (IX.17.) Korm. rendelet rendelkezik.
A 144/1996. (IX.17.), illetve az 51/2002. (III.26.) kormányrendelet hatálya nem terjed ki a klinikai szakpszichológus felsőfokú szakirányú szakképzésben részt vevő hallgatókra, így az intézmény nem kap az Oktatási Minisztériumtól költségvetési támogatást az ezen költségtérítéses képzésben részt vevő, GYES-ben, GYED-ben stb. részesülő hallgatók után.
Mindezekre tekintettel a panaszos esetében nem irányadó az egyetemi és főiskolai hallgatók részére nyújtható támogatásokról és az általuk fizetendő díjakról és térítésekről szóló 144/1996. (IX.17.) Korm. rendelet, illetve az egyetemi és a főiskolai hallgatók által fizetendő díjakról és térítésekről, valamint a részükre nyújtható egyes támogatásokról szóló 51/2002. (III.23.) Korm. rendelet."
A fenti érveket elfogadva megállapítottam, hogy a vizsgált esetben nem az Ftv. hatálya alá tartozó felsőfokú szakképzésről, továbbképzésről, hanem  az egészségügyi törvényben meghatározott szakirányú szakképzésről van szó, amelynek során a jelölt a választott szaknak megfelelő szakterületen munkát végezve sajátítja el a szükséges ismereteket (munkaviszony, közalkalmazotti jogviszony keretében). A nem egészségügyi felsőfokú végzettségűek, a  pszichológus oklevéllel rendelkezők esetében e képzéssel új felsőfokú szakképesítés szerezhető meg. Azonban a képzés részeként ebben az esetben is munkát, szakgyakorlatot kell végezni. Bár az egyetem által nyújtott szakképzésért  térítési díjat fizet a jelölt, ez nem azonos az ún. költségtérítéssel. A hallgatói jogviszonytól eltérő tartalom, jellemzők miatt a más csoportba sorolás álláspontom szerint nem önkényes, ezért az eltérő szabályozás nem ütközik a diszkrimináció tilalmába. 
Ugyanakkor az a kérdés felmerült, hogy a klinikai pszichológus képzés miért nem tartozik az egészségügyi szakképzésben tipikus  központi gyakornoki (ún. rezidens) rendszerbe. Ennek a költségei nem a képzésben résztvevőt, hanem a költségvetést terhelik [ld. 125/1999. (VIII.6.) Korm. r.].
Az egészségügyi, szociális és családügyi miniszter e kérdésben a következő tájékoztatást adta: "A szakorvosképzés és a klinikai pszichológusok képzésében meglévő különbségek a klinikai pszichológia sajátos helyzetéből, a szerteágazó feladat- és tevékenységi köréből fakadnak. Rezidens álláshely ugyanis csak az egészségügy keretében létesülhet, a szakpszichológusok tevékenységére azonban ettől sokkal szélesebb alkalmazási területen tartanak igényt, pl. nevelési tanácsadók, gyermekvédelmi, gyámhatósági, családvédelmi gondoskodás, honvédség, határőrség, rendőrség. A klinikai pszichológia egészségügyi álláshelyekre beszűkítése a szakmai protokollban 1998-an rögzített ellátási területeket jelentősen korlátozná, szinte csak a pszichiátriai területekre szorítaná vissza.
Minisztériumunknak a szociális és családügyi szférára is kiterjedő kompetenciája a korábbinál kedvezőbb feltételeket biztosít a rezidensi álláshelyek újraszabályozásához, ezen belül a szakpszichológus képzésre történő kiterjesztéséhez. Az ezzel kapcsolatos jogszabálymódosítás előkészítése folyamatban van. Mivel ez a döntés további intézkedéseket is igényel, így részben az akkreditálható képzőhelyek számának felmérését, részben az ott foglalkoztatható jelöltek számának meghatározását illetően, ezért a jogszabálymódosítás legkorábban a jövő tanév kezdetekor léphet hatályba.
Az egyetem  a panaszos esetében nem sértett jogszabályt, amikor nem alkalmazta a hallgatókra vonatkozó kedvezményt. A Tr. rendelkezései ugyanis valóban nem terjednek ki a szakirányú képzésben résztvevőkre. (Az 1. §-ában ez a kifejezés nem szerepel.) Miután pedig a jogszabály eltérő rendelkezései ésszerű, nem önkényes megkülönböztetésen alapulnak, az alkalmazásával hozott döntés nem okozott visszásságot a panaszosnak tulajdonhoz és a művelődéshez való alkotmányos jogával összefüggésben.
2. A konkrét, sajátos jogviszony hiányos szabályozása azonban a jogbiztonság sérelmével már visszásságot okozott az előbb említett alkotmányos jogok tekintetében. Az Eszr. 5. §-a ugyanis nem rendelkezik a jogviszony jellegéről, a 8 féléven át fizetendő térítési díjra vonatkozó szabályokról, csak arról, hogy azt az intézmény határozza meg. Minthogy pedig a Tr. rendelkezései (pl. a költségtérítés emelésének korlátai) erre a képzésre nem terjednek ki, a Klinikai Pszichológiai Tanszékkel kötött tanulmányi megállapodásra  csak a Polgári Törvénykönyv rendelkezési alkalmazhatók. Ez pl. annyit jelentene, hogy  a térítési díj emelésére a másik fél hozzájárulása esetén lenne lehetőség. (A megállapodás  erről nem szól, hanem csak arról, hogy "az aktuálisan érvényes anyagi feltételekről a képzőhely a hallgatókat minden szemeszter előtt tájékoztatja.") 
A  térítési díj megállapítására  - az oktatási miniszter közlése szerint - az Ftv. 9/G. § (1) bekezdése a)  pontjában foglaltakat is alkalmazni kell, mely szerint ennek fedeznie kell a tevékenységet terhelő összes kiadást. Az Oktatási Minisztériumnak egyébként legalább háromévenként átfogó költségvetési ellenőrzést kell tartania az egyetemeknél. Ennek során ellenőrzi a költségtérítés megállapítását is. Álláspontom szerint annak nincs jogi akadálya, hogy a térítési díjat fizetők megismerjék a díj meghatározás módját, adatait.
3. A panasz alapját az képezte, hogy a panaszos úgy vélte, ő és a többi, képzésben résztvevő pszichológus hallgatónak minősül. 
A jogi helyzettel kapcsolatos tévedésre az egyetem okot adott akkor, amikor a tanulmányi megállapodásban és a képzésben résztvevőkhöz szóló iratokban következetesen hallgatóknak nevezte őket. A jogszabályok ezt nem teszik, mert a "jelölt" meghatározást használják. (A jelentkezők részére készített tájékoztató azt közli, hogy a pszichológusokra a rezidensi rendszer nem vonatkozik, de azt nem, hogy ők nem is az intézmény hallgatói.) A  jogszabályoknak megfelelő, pontos tájékoztatás a közszolgáltatást nyújtó intézmény kötelessége. Az ezzel kapcsolatos mulasztás a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos joggal összefüggő visszásságot okozott.
4. Sérelmesnek tartotta a panaszos, hogy az egyetemi önkormányzat szerveiben semmiféle képviselettel nem rendelkeznek Az egyetemen nem hallgatóként képzésben részesülők érdekeinek akár csoportos képviseletére oly módon van lehetőség, hogy ezt az intézménnyel (karral) kötött megállapodás rögzítheti, de a szerződéses jogviszonyban állók maguk közül bármelyiküket megbízhatják érdekeik képviseletével.
Összegezve: Az egyetem eljárása visszásságot okozott - a hiányos és pontatlan tájékoztatással - a panaszosnak a  jogállamiságból  [Alk. 2.§ (1) bek.] fakadó tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jogával összefüggésben.
Felkérem az egyetem rektorát, szíveskedjék intézkedni annak érdekében, hogy  a félreértésre okot adó fogalmat "hallgató"  a hivatalos iratokban mellőzzék, továbbá hogy a képzésre jelentkezőknek kellő időben adjanak tájékoztatást a jogállásukról. Kérem, hogy e kezdeményezésemmel kapcsolatos állásfoglalásáról az Obtv. 21. § (2) bekezdés szerint 30 napon belül  szíveskedjék tájékoztatni.
A központi gyakornoki képzéstől eltérő rendszerű képzés hiányos szabályozása a jogbiztonságot veszélyeztető helyzetet teremtett a klinikai szakpszichológusok - köztük a panaszos - képzése tekintetében.  Miután  az egészségügyi, szociális és családügyi miniszter a vizsgálódása során tapasztaltakat összegezve arra a következtetésre jutott, hogy e képzésre vonatkozó jogszabályokat - a szükséges módosítások érdekében - felül kell vizsgálni, és erre irányuló intézkedéséről tájékoztatott is, a jogszabály alkotással kapcsolatban ajánlást nem teszek.

Budapest, 2002. december 12.

Takács Albert