OBH 4573/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Szécsi Mária

Az eljárás megindítása
	A panaszos 2001. júliusi  beadványában azt sérelmezte, hogy a Magyar Posta Rt. Kecskeméti 1. sz. Hivatalának alkalmazottja 2 tértivevényes küldemény kézbesítését 2000 decemberében úgy kísérelte meg a részére, hogy azokat egy értesítőn jelölte meg, ezért - állítása szerint - olyan helyzet alakult ki, hogy az egyik küldeményt nem kapta meg, és az "nem kereste" jelzéssel került vissza a feladóhoz, a Bács-Kiskun Megyei Bírósághoz. Ez a kézbesítési szabálytalanság megakadályozta a panaszost abban, hogy jogait a bíróság előtt gyakorolja. Kérte ezért a postahivatal vezetőjét, hogy a szabálytalan kézbesítésről adjon igazolást. Ezt azonban a posta nem teljesítette arra hivatkozással, hogy a mulasztás kétséget kizáróan nem bizonyosodott be, mert az értesítő egyik félnél sem található meg. A panaszos az értesítők megőrzésének mellőzését is jogsértőnek tartja. Továbbá a postának a panasza kivizsgálása során követett eljárását is. A panaszos a beadványára vonatkozó kérdésemre azt 2002. augusztus 1-jén kiegészítette.
	A panaszban közöltek alapján az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság részét képező jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásság gyanúja miatt - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) -  vizsgálatot indítottam. Megállapításaimnál a panaszos által csatolt iratokat, a beszerzett postai szabályzatokat vettem figyelembe, valamint a hasonló ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese 1997/1998-ban folytatott vizsgálatának anyagát és megállapításait.

A vizsgálat jogszabályi háttere
A polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (9. §)
A postáról szóló 1992. évi XLV. törvény, 2001. december 23-tól a hírközlésről szóló 2001. évi XL. törvény
A postai tevékenységről szóló 133/1993. (IX. 29.) Korm. rendelet (hatályos 2002. III. 30-ig, a továbbiakban: kormányrendelet)
A postai szolgáltatások ellátásáról szóló 254/2001. (XII. 18.) Korm. rendelet (hatályos 2002. IV. 1-től)
A hivatalos iratok kézbesítésének egyes kérdéseiről rendelkező 43/1953. (VIII. 20.) MT rendelet

A vizsgálat megállapításai

1)  Az országgyűlési biztos a hatáskörében - az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint- azt vizsgálhatja, hogy a közszolgáltató (jelen esetben a posta) eljárása, döntése az állampolgár alkotmányos jogaival összefüggésben okoz-e visszásságot. A konkrét szerződéses jogviszonyból eredő vita (történt-e szerződésszegés) elbírálására a hatásköre nem terjed ki, abban csak a bíróság dönthet.
	A panaszos a kiegészítő beadványában azt közölte, hogy a panaszában jelzett kézbesítési probléma miatt az országgyűlési biztoson kívül semmilyen más szervhez nem fordult. A Bács-Kiskun Megyei Bíróság szabálytalanul kézbesített iratával kapcsolatban igazolási kérelme van a Legfelsőbb Bíróságnál. Tekintettel arra, hogy az igazolási kérelem elbírálása szükségképpen a postai kézbesítés szabályosságáról való döntést is jelenti, az országgyűlési biztos ezt a konkrét esetet nem vizsgálhatja. Hatásköre ugyanis nem terjed ki a bíróságnál folyamatban lévő ügyre.

2)  Valóban visszásságot okoz a jogbiztonsággal, a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben, ha a hatósági eljárásban érdekelt fél nem értesül a hatóság intézkedéséről, mert a kézbesítésre vonatkozó szabályokat a posta megszegi. Ezért kell a lehető legnagyobb biztonságra törekedni a hivatalos iratok kézbesítése során. A postai tevékenységet szabályozó fent említett kormányrendelet 1997-es módosítása [62/1997. (IV. 18.) Korm. r.] pl. további garanciákat kívánt adni azzal, hogy a hivatalos küldemények kézbesítésére újabb szabályokat írt elő. (Más értesítés, más tértivevény, mint az egyéb küldeményeknél.)
Az országgyűlési biztos általános helyettese abban az ügyben (OBH 1123/1996.), amelyben a panaszos a bírósági iratról való értesítés elmulasztását sérelmezte, az 1998. július 8-i vizsgálati jelentésében a következőket rögzítette: "A Magyar Posta Rt. a megkeresésre tájékoztatásul közölte, hogy a hivatalos iratok kézbesítésének külön szabályait 1953 óta a többször módosult 43/1953. (VIII. 20.) MT rendelet tartalmazza. Ma hatályos szövege a postai kézbesítésre már nem, csak a küldemény visszaküldésének következményeire vonatkozóan tartalmaz a Postát gyakorlatilag nem érintő rendelkezéseket. A Posta a küldemények kézbesítése során a Postáról szóló 1992. évi XLV. törvény, valamint a végrehajtására kiadott 133/1993. (IX. 29.) Korm. rendelet szerint jár el. A Kormányrendelet 17. § (4) bekezdése arra kötelezi a Postát, hogy az értesítő kézbesítésének idejét, valamint a második alkalommal megkísérelt kézbesítés eredménytelenségét és annak idejét a tértivevényen fel kell tüntetni. A jogszabály arról nem rendelkezik, hogy az értesítők kézbesítésének megtörténtét hogyan kellene a szolgáltatónak igazolni.
Elismeri, hogy a kézbesítés megkísérlését vagy a kézbesítési figyelmeztetésnek a címzett részére történő hátrahagyását hitelt érdemlő módon dokumentálni nem tudják. Álláspontja szerint - melyet nemzetközi postai gyakorlat erősít meg - ez nem is várható el, mert nem tudnak olyan megoldást elképzelni, amely az arányos költség és munka ráfordítás, a gyakorlati kivitelezhetőség, a gyors és hatékony szolgáltatói tevékenység egységes követelményének megfelelne. Elméletileg persze megoldás lehetne a tanúk előtt történő kézbesítés bevezetése, de ez a gyakorlatban kivitelezhetetlen.
Kifejtette még, hogy a Posta tevékenysége mindenképpen bizalmi jellegű, hiszen például a számszerűen legtöbb általuk továbbított küldeménynek, tehát a közönséges levélpostai küldeménynek sem a felvétele, sem a kézbesítése nem regisztrált, azt mégis a Postára bízzák. E bizalom nélkül sem az egyszerű "polgári", sem a hivatalos küldemények postai kezelése nem képzelhető el. Válaszában megemlíti, hogy néhány önkormányzat az utóbbi időben a postai szolgáltatás helyett saját kézbesítőt alkalmazott. A problémát ezzel sem tudták megoldani, hiszen az értesítő hátrahagyását a saját kézbesítők sem tudták hitelt érdemlően igazolni."
Az országgyűlési biztos általános helyettese az előbbi érvelést elfogadva nem jutott arra a következtetésre, hogy az alkotmányos jogok védelme érdekében az értesítés hátrahagyását valamilyen módon igazoltatni kellene. Az értesítésről másolat nem készül, hiszen az sem jelentene nagyobb bizonyító erőt, mint az, hogy az értesítés hátrahagyását az azt kiállító kézbesítő a tértivevényen feltünteti. (Azt is, hogy milyen szövegű, típusú értesítést.)
A panaszos két olyan esetet is ismertetett (2000. decemberit és 2001. októberit), amikor ő és felesége nem kapott értesítést a hivatalos küldeményről, hanem csak a hatóság egy későbbi eljárásából értesült arról, hogy a korábbi iratot "nem kereste". (A posta ugyanis ezzel a jelzéssel küldte vissza a tértivevényes küldeményt a hatóságnak.) Az előbbiekben leírt érvelés alapján általában nem állapítható meg a jogbiztonság sérelme az értesítés hátrahagyás szabályai alapján. Ha azonban a posta alkalmazottja észleli, hogy az eljárás hibás volt (szabályt szegtek), és mégsem intézkedik az elvárható körültekintéssel a hiba korrigálására, az már visszásságot okoz a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben. (Ld. a 3. pontban.) Ez a posta minden szolgáltatása esetére igaz, a hivatalos küldemények kézbesítésekor pedig kiemelten, hiszen közvetve további jogsérelmet okozhat a gondatlanság.

3) A kormányrendelet 24. § (1) bekezdése szerint a postai szolgáltatáshoz kapcsolódó valamennyi okiratot a kiállításától számított 18 hónapig meg kell őrizni. A panaszos szerint a posta azzal, hogy az értesítés nyomán a hivatalban megtörténő kézbesítéskor a címzettől átvett értesítést nem őrzi meg, jogsértést követ el, és megakadályozza, hogy utóbb bizonyítani lehessen a kézbesítési szabályok megtartását.
Az értesítőt a küldeményért jelentkezőtől a posta alkalmazottja átveszi, de ezt nem mindig hozzák magukkal a címzettek, és a küldeményt - ha az átvételi jogosultságot igazolják - ilyen esetben is átadják számukra. Csak eshetőleges, hogy az értesítés visszakerül-e a postára. Az értesítő funkciója azzal megszűnt, hogy a küldeményt a címzettnek átadták, és ő az átvételt a kézbesítő könyvben igazolta. Éppen ezért az okiratként való megőrzése nem indokolható. Ez esetben az okirat az átvételi könyv. 
A panaszos által kifogásolt, 2000. decemberi ügyben a posta ugyanígy járt el, az átadott értesítést nem őrizték meg. A posta ezért nyilatkozott úgy, hogy nem találta a szabálytalanságot kétséget kizáróan bizonyítottnak. (Az országgyűlési biztos az eljárása során nem folytat le bizonyítást, nem hallgat meg tanúkat - a panaszos utal az ilyen bizonyítás lehetőségére -, erre az esetleges kártérítési perben vagy a hivatalos irattal érintett ügyben, az igazolási eljárásban van lehetőség.)
A panaszban ismertetett másik - az előző hiba igazolására is felhozott - eset, a 2001. januári kézbesítés, amikor ismét 2 könyvelt (nem hivatalos irat) küldeményről állított ki a kézbesítő egy értesítőt, már bizonyítható volt, mert a panaszos a panaszához mellékelte a nála hagyott értesítő másolatát. A posta ezt a hibát el is ismerte, az ügyben érintett dolgozókat felelősségre vonta. Közölte a panaszossal azt is, hogy a jövőbeli hasonló esetek elkerülésére intézkedett.
Mivel a panaszból kitűnik, hogy a szabálytalanság többször is előfordulhat, indokolt, hogy a posta belső szervezéssel segítse a hivatalos küldemény esetén különösen súlyos hátrány megelőzését. Ilyen lehet az, hogy ha a címzettnek az értesítésen szabálytalanul feltüntetett több küldemény közül valamelyiket a szigorúbb rendelkezés miatt nem lehet átadni, akkor az értesítést - bár az előbbiek szerint az nem tekinthető okiratnak - ne semmisítsék meg (ilyenkor ugyanis nem történik meg a szabálytalan értesítés teljes "kiváltása" a küldemény átadásával), hanem valamilyen módon korrigálják az értesítési hibát. Pl. átadják a helyes értesítőt, amit ez esetben át is lehet vetetni. Ha a panaszolt egyik ügyében így jártak volna el, akkor nem kellene tanúkkal bizonyítani, hogy a panaszosnak szóló másik könyvelt küldemény átvevőjének a postai alkalmazott szólt vagy nem a hivatalban még ott levő hivatalos küldeményről.

4)  A panaszos 2001. január 11-én és 20-án kelt beadványa alapján a posta a panaszt kivizsgálta, aminek az eredményéről őt a Magyar Posta Rt. Szegedi Igazgatósága  2001. február 21-i válaszában értesítette. A panaszos ezt nem fogadta el, március 31-i kifogásaira a választ 2001. április 13-án közölte az igazgató. Az, hogy az egyes tényeket, illetve azok bizonyíthatóságát eltérően ítélik meg az ellenérdekű szerződő felek, nem jelenti a tisztességes eljárás sérelmét. Ebben érdemi állásfoglalásra, döntésre a bíróság jogosult.
	A panaszos a kiegészítő beadványában további két olyan kézbesítésről számol be (nem hivatalos irat volt), amikor nem a szabályoknak megfelelő értesítést hagyta hátra a Kecskeméti 1. sz. postahivatal kézbesítője. A nem hivatalos küldeményekkel kapcsolatos panasz kivizsgálásáról az Igazgatóság 2001. július 10-i és augusztus 15-i levelében tájékoztatta a panaszost, a hibát elismerte és elnézést kért. Ezekkel az eljárásokkal kapcsolatban visszásságot nem állapítottam meg.

5)  A Bács-Kiskun Megyei Illetékhivatal határozatainak szabálytalan kézbesíté-se ügyében (amelyet a kiegészítő beadványában ismertetett, sérelmezve, hogy az a jelzálogjog bejegyzésének elrendeléséhez vezetett) a panaszos bűncselekmény, magánokirat-hamisítás vétségének elkövetése miatt rendőrségi feljelentést tett. A nyomozást megtagadó határozat elleni panaszt a Kecskeméti Városi Ügyészség elutasította. A panaszos a rendőrség és az ügyészség eljárását is törvénysértőnek ítélte, és kérte, hogy e miatt is járjanak el.
	Tájékoztatom a panaszost arról, hogy az országgyűlési biztos hatásköre nem terjed ki az ügyészségek eljárásának és határozatának a vizsgálatára az Obtv. 2001. december 22-én hatályba lépett módosítása szerint. Mivel azonban a panaszos ezt kérte, beadványát további eljárásra a Bács-Kiskun Megyei Főügyészséghez megküldtem.
	Tájékoztatom arról is, hogy a posta tevékenységének minősége felett a Hírközlési Felügyelet gyakorol felügyeleti jogokat. A szabálytalanságok kivizsgálására hozzá lehet felszólalással élni.
	Ha pedig álláspontommal nem ért egyet, és úgy véli, a hivatalos küldemények kézbesítésének szabályozása alkotmányellenes, indítvánnyal fordulhat az Alkotmánybírósághoz.

Összegezve: A posta az eljárásával kapcsolatos panasz kivizsgálásával és intézkedésével nem okozott visszásságot a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos joggal összefüggésben. 
A 2001. januári kézbesítést  illetően az értesítés szabálytalansága miatt a jogbiztonság alkotmányos követelményéből fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben a visszásság megállapítható. A Magyar Posta Rt. Szegedi Igazgatósága ennek megelőzésére, illetve a felelősségrevonás iránt tett intézkedést.

Ajánlás
	Figyelemmel az alkotmányos joggal összefüggő visszásság ismétlődésének reális veszélyére, felkérem a Magyar Posta Rt. vezérigazgatóját, hogy vizsgálja meg, milyen intézkedéssel csökkenthető ez, és gondoskodjék intézkedésének általános alkalmazásáról.
	Kezdeményezem továbbá, hogy az elnök-vezérigazgató 1997-es nyilatkozatának szellemében (a postai szolgáltatás bizalmi jellege alapján) nyomatékosan hívják fel a kézbesítők figyelmét az értesítőkre vonatkozó szabályok betartására, és fordítsanak nagyobb gondot ennek ellenőrzésére.
	Kérem a Magyar Posta Rt. vezérigazgatóját, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos állásfoglalásáról az Obtv. 21. § (2) bekezdése szerint 30 napon belül szíveskedjék tájékoztatni. 
	Jelentésem egy példányát megküldöm a Hírközlési Felügyeletnek is.

Budapest, 2002. augusztus 23.

Lenkovics Barnabás