OBH 4476/2001
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária
Az eljárás megindulása:
	A panaszos Hivatalomhoz benyújtott beadványában édesanyjának a SOTE II. sz. Belgyógyászati Klinikájáról az Országos Pszichiátriai és Neurológiai Intézet Radiológiai Osztályára MR vizsgálatra történt szállítását, illetőleg a vizsgálatról a beteg hosszadalmas visszaszállítását sérelmezte. 
Érintett alkotmányos jog:
-    A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog.
-   Alkotmány
-   70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki  egészséghez.
-    (2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás  megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.
Az ügy jogszabályi háttere:
-    A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény
4. § (4) Ha ez a törvény szigorúbb követelményt nem támaszt, a polgári jogi viszonyokban úgy kell eljárni, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható.
[...]
277. § (2) A felek a szerződés teljesítésében együttműködésre kötelesek. A kötelezettnek a szerződés teljesítése érdekében úgy kell eljárnia, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható, a jogosultnak pedig ugyanilyen módon elő kell segítenie a teljesítést.
(3) A felek a szerződés teljesítését érintő minden lényeges körülményről kötelesek egymást tájékoztatni.
[...]
474. § (2) A megbízást a megbízó utasításai szerint és érdekének megfelelően kell teljesíteni.
475. § (1) A megbízott személyesen köteles eljárni; igénybe veheti azonban más személy közreműködését is, ha ehhez a megbízó hozzájárult, vagy ha ez a megbízás jellegével együtt jár. A megbízott az igénybe vett személyért úgy felel, mintha a rábízott ügyet maga látta volna el.
-    Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
Az egészségügyi ellátáshoz való jog
7. § (1) Minden betegnek joga van - jogszabályban meghatározott keretek között - az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és megkülönböztetés nélküli egészségügyi ellátáshoz.
Betegszállítás
97. § (1) A betegszállítás célja, hogy az orvos rendelése alapján biztosítsa az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést abban az esetben, ha az egészségügyi ellátás elérhetősége másként nem biztosítható, így különösen, ha a beteg
a) csak speciális testhelyzetben szállítható;
b) betegsége miatt szállítása közben felügyeletet igényel;
c) mozgásában korlátozott, járóképtelen, vagy egészségi állapota kizárja a szokványos közlekedési eszközök használatát;
d) fertőzésveszély vagy kóros magatartása miatt közforgalmú járművet nem vehet igénybe;
e) ellátásának eredményességét a szokványos közlekedési eszközök igénybevételéből eredő késedelem vagy más tényező veszélyeztetné.
-    A betegszállításról szóló 19/1998. (VI. 3.) NM rendelet
1. § E rendelet hatálya kiterjed minden, Magyarország területén végzett betegszállításra és az e tevékenységet végző szervezetekre és személyekre.
2. § E rendelet alkalmazásában
 [...]
c) betegszállítási tevékenységet végző szervezet: az Országos Mentőszolgálatnak (a továbbiakban: OMSZ) az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat által külön jogszabály szerint kiadott működési engedéllyel (a továbbiakban: működési engedély) rendelkező szervezete, valamint más, működési engedély alapján betegszállításra feljogosított szervezet;
 [...]
4. § (1) A betegszállítás a sürgősség igénye szerint lehet
a) 3 órán belüli,
b) 6 órán belüli,
c) 24 órán belüli,
d)
e) meghatározott időpontra kért, illetve tervezett időpontokban történő ismétlődő
szállítás.
[...]
5. § (5) Amennyiben a betegszállítást végző szervezet az adott időben nem rendelkezik valamennyi szállítási feladatának teljesítéséhez szükséges kapacitással, elsősorban a sürgősebb szállítási feladatokat kell teljesíteni. Ez esetben a szállítás késedelmes megkezdésének várható időpontjáról a megrendelő orvost és/vagy a beteget értesíteni kell.
6. § (1) A kötelező egészségbiztosítás keretében igénybe vehető betegszállítást csak az egészségbiztosítási jogszabályok alapján beutalásra jogosult orvos rendelése alapján lehet teljesíteni. A rendeléskor az orvos határozza meg, hogy a betegszállítási tevékenységet végző szervezet a 4. §-ban foglaltak közül milyen módon végezze a szállítást.
Megállapított tényállás:
	Vizsgálatom során megkerestem a DELTA Országos Katasztrófa Mentő Csoport ügyvezető igazgatóját, Semmelweis Egyetem ÁOK II. Belgyógyászati Klinika igazgató főorvosát, valamint az Országos Mentőszolgálat főigazgatóját. Mindhárom intézmény vezetője a panaszos által hozzájuk is benyújtott panaszbejelentését kivizsgálta, és ennek eredményéről a panaszost értesítette.
	Semmelweis Egyetem főtitkára arról tájékoztatott, hogy a rendelkezésre álló adatok szerint az Egyetemnek a Delta Mentőszolgálattal szerződéses kapcsolata nincs, ily módon a panasz kivizsgálására és a felmerülő kérdések megválaszolására az egyetem részéről nincs lehetőség.
Az egyetemi titkár 2001. augusztus 23-án kapta kézhez a Delta Országos Katasztrófa Mentő Csoport ügyvezető igazgatójának levelét, amelyben az ügy igen részletes és aprólékos, mindenre kiterjedő vizsgálata eredményéről tájékoztatta. E levélből megállapítható, hogy az Egyetem a panaszügyben nem érintett, a Delta Mentő ügyvezető igazgatójának leveléhez hozzátenni újat nem tud. Ezek alapján az Egyetem a maga részéről az ügyet lezártnak tekintette.
	DELTA Országos Katasztrófa Mentő Csoport ügyvezető igazgatója megkeresésemre az alábbiakról tájékoztatott:
A Delta Országos Katasztrófa Mentő Csoport, mint "Kiemelkedően Közhasznú Szervezet" a 31/125/2000. sz. Működési engedélye alapján, és az OEP és közötte létrejött 2039620835 számú finanszírozási alapszerződés szerint végzi a két szerződésben rögzített módon a térítésmentes betegszállító egészségügyi szolgáltatásait.
	A mentőszolgálat ügyvezetője a panasz kivizsgálása érdekében meghallgatta a panaszolt napon érintett szolgálat tagjait, a történtek értékelése során ragaszkodott a rögzített adatokhoz, amely szerint:
"07. 10-én (kedden) a II. sz. belklinika (dr. Stróm/56982) a panaszos édesanyjának (64 éves, BNO M 54.5) fekvőbeteg szállítását kérte a DELTA Mentőszolgálattól az OPNI MR laborba 16 órára. 
Szolgálatvezető (71) a feladatot 11-én 13 órakor a GIR - 432 frsz-ú mentő gépkocsinak diktálta ki, mivel ez a kocsi volt leginkább elérhető előre láthatóan ebben a időben (16 óra).
A jelzett gépkocsi feladat teljesítés közben 14 óra 45 perckor a Szent István kh. II. bel 1/6-ról BNO No3 ülő- nem járó beteget szállított az ORFI II. reumára, útközben 15 óra 10 perckor a Radiológiai kl. II. ult.-ról egy ülő beteget vett fel a Szent János kh. Tüdő osztályára. A panaszos édesanyját 15 óra 25 perckor vette fel a mentő személyzete. A mentőkocsiban lévő és az ORFI-ba tartó beteget 16 óra 20 perckor, míg a második beteget pedig 16 óra 40 perckor adta át a megjelölt egészségügyi intézményekben és innen már csak a panaszos édesanyja volt a gépkocsiban, a 16 óra 59 perces OPNI-ba való megérkezésig."
	Az aznapi szolgálatvezető elmondásából és a rendelkezésre álló dokumentumokból az derült ki, hogy a II. sz. Belklinika csak az OPNI-ba történő szállítást rendelte meg a mentőszolgálattól, a visszaszállítást nem.
	A jelzett mentő gépkocsi a panaszos édesanyjának OPNI-ban történt átadása után további ütemezett szállítási feladatainak teljesítése érdekében tovább indult. (Így: 17 óra 22 perckor a II. Belklinika A ép. 403-ból egy szigetszentmiklósi beteget, majd útközben 17 óra 43 perckor a Dél-Pesti kórházból egy ráckevei beteget vett fel és indult el otthonuk felé. A két beteg hazaszállítása után 21 óra 30 perckor érkezett vissza a telephelyére.) 
Időközben 17 óra 45 perckor az OPNI MR laborjának ügyeletes nővére felhívta a DELTA mentőszolgálat telephelyét és a 71-es szolgálatvezetővel beszélve kérte a panaszos édesanyjának visszaszállítását a II. sz. Belklinikára.
	Szolgálatvezető ekkor jelezte, hogy tekintettel a kapacitás hiányukra, a beteg elszállítását csak 6 órán belül tudnák vállalni. Erre tekintettel szolgálatvezető javasolta az ügyeletes nővérnek, hogy próbálja meg egyéb betegszállító szolgálatoknál a beteg elszállítását megrendelni annak érdekében, hogy ne kelljen esetleg 6 órát várni. Az ügyeletes nővér ekkor szolgálatvezetőt kérte meg arra, hogy segítsen a beteg elszállításának megszervezésében, mert valószínű több kapcsolata van a betegszállító szolgálatokkal.
A szolgálatvezető ezek után újraértékelte a kiadott szállítási feladatokat, URH rádión egyeztetett a szolgálatban lévő gépkocsikkal. Újra csak azt állapíthatta meg, hogy valamennyi szolgálatban lévő gépkocsi esetében a már megkezdett szállítási feladat teljesítése kötötte le a kapacitást. Ezek után 18 óra 15 perckor egyeztetett a Szamaritánus Mentőszolgálattal, ahonnan cca. 18 óra 30 perckor jeleztek vissza, hogy nincs mozgósítható szabad kapacitásuk. A szolgálatvezető ezek után 18 óra 37 perckor az Országos Mentő Szolgálatnál (OMSZ) éppen ügyeletes szolgálatvezetővel egyeztetve a betegszállítási feladatot átadta.
Ezen időközben az OPNI MR labor ügyeletes nővérének hívásakor szolgálatvezető jelezte, hogy a beteg elszállítását az OMSZ fogja elvégezni. 
	Országos Mentőszolgálat főigazgatója is kivizsgálta a panaszt, amelynek eredményéről az alábbiakban tájékoztatott:
	Az OMSZ  a panaszos édesanyját 2001. július 11-én szállította az OPNI MR Laborjából az ott elvégzett vizsgálatot követően a SOTE II. sz. Belgyógyászati Klinikára.
	A mentődokumentáció tanúsága szerint a betegszállítást kérő első bejelentés 18 óra 40 perckor érkezett az MR Laborból. A 21 óra 28 perces kiérkezés nem minősül késedelmesnek, mivel a Labor dolgozói a szállítást 3 órán belül kérték.
	Az eset körülményeire tekintettel a panaszt nem találták megalapozottnak, erről mind a bejelentőt, mind az Egészségügyi Minisztérium Szervezési Irodáját tájékoztatták.

A vizsgálat megállapításai:
	Vizsgálatom során az esettel összefüggésbe hozható Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § (1) bek.) érvényesülését vizsgáltam. 
	Az Országos Mentőszolgálat (OMSZ) kettős feladatot lát el. Egyrészről a mentést, másrészről a betegszállítást. Mindkét feladatkört, mint egészségügyi szolgáltatást szabályozza az egészségügyről szóló törvény, e feladatok ellátásának részletes szabályait a mentésről szóló 20/1998. (VI.3.) NM rendelet, és a betegszállításról szóló 19/1998.(VI.3.) NM rendelet rögzíti /betegszállítási tevékenységet végző szervezet: az Országos Mentőszolgálatnak (a továbbiakban: OMSZ) az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat által külön jogszabály szerint kiadott működési engedéllyel (a továbbiakban: működési engedély) rendelkező szervezete, valamint más, működési engedély alapján betegszállításra feljogosított szervezet/. 
	Míg a mentés minden esetben az élethez való joggal (Alk. 54. § (1) bek.) hozható összefüggésbe, addig a betegszállítással kapcsolatos panaszok a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § (1) bek.) körében vizsgálhatók.
	A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogot az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvényben biztosított beteg jogok töltik ki tartalommal. Így az egyik legalapvetőbb betegjog az egészségügyi ellátáshoz való jog. Ez pedig annyit jelent, hogy:
7. § (1) Minden betegnek joga van - jogszabályban meghatározott keretek között - az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és megkülönböztetés nélküli egészségügyi ellátáshoz. A beteg az egészségügyi ellátásokat a rendelkezésre álló személyi és tárgyi feltételek függvényében jogosult igénybe venni.
	Az egészségügyről szóló törvény az egészségügyi ellátások között nevesíti a betegszállítást is, amely főszabályként abban az esetben vehető igénybe, ha az egészségügyi ellátás hozzáférhetősége másként nem biztosítható.
	A betegszállításról szóló rendelet taxatív felsorolja a sürgősség igénye szerinti hozzáférhetőséget, ennek értelmében a legrövidebb időn belül a "3 órán belüli" hozzáférést megjelölve. A rendelet arra is lehetőséget nyújt a betegszállításra feljogosított szervezeteknek, hogy: "Amennyiben a betegszállítást végző szervezet az adott időben nem rendelkezik valamennyi szállítási feladatának teljesítéséhez szükséges kapacitással, elsősorban a sürgősebb szállítási feladatokat kell teljesíteni".
	Az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdése deklarálja a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogot, amely (2) bekezdése nevesíti annak megvalósulási körét, így többek között ezt a jogot a Magyar Köztársaság az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével biztosítja. Az Alkotmánybíróság következetes álláspontja, hogy a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jognak nincsen alkotmányos mércéje, az államnak kötelessége a minimális ellátórendszert biztosítani.
	"Az Alkotmánybíróság több alkalommal értelmezte az Alkotmány e rendelkezését. Az 54/1996. (XI. 30.) AB határozatában rámutatott arra, hogy az Alkotmány 70/D. §-ában foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog olyan alkotmányos állami feladatvállalást jelent, amely alapján az állam - többek között - egészségügyi intézményrendszer működtetésére és az orvosi ellátás megszervezésére köteles. "Az egészségügyi intézményhálózat és az orvosi ellátás körében az Alkotmánybíróság elvontan, általános ismérvekkel csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja meg az állami kötelezettség kritikus nagyságát, vagyis azt a szükséges minimumot, amelynek hiánya már alkotmányellenességhez vezet. Ilyennek minősíthető például, ha az ország egyes területein az egészségügyi intézményrendszer és az orvosi ellátás teljesen hiányozna. Az ilyen szélső eseteken túl azonban az Alkotmány 70/D. §-ban meghatározott állami kötelezettségnek nincs alkotmányos mércéje..." [38/2000. (X. 31) AB határozat]
	A tényállás alapján és a fent kifejtetteket összegezve megállapítottam, hogy a panaszos édesanyjának betegszállításával kapcsolatosan a feladatot ellátó szervezetek  feladatukat jogszabályoknak megfelelően látták el. Önmagában az a tény, hogy a panaszos édesanyjának a vizsgálatot követően több órát kellett kényelmetlen körülmények között várakozással töltenie, nem valósítja meg az Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi- és lelki egészséghez való jog sérelmét. A panaszolt magatartások alkotmányosságának vizsgálata terén ugyanerre a megállapításra jutunk a beteg alanyi jogait védő Polgári Törvénykönyv és az egészségügyről szóló törvény alapján is. Az adott esetben az orvosok, a labor és a mentőszolgálatok személyzete is kellő gondossággal úgy járt el, ahogy az, az adott helyzetben általában elvárható.
	Mindez természetesen nem jelenti azt, hogy "a rendelkezésre álló személyi és tárgyi feltételek" javításával, a szolgáltatás (betegszállítás) kapacitásának, szervezettségének, minőségi színvonalának emelésével ne lehetne és kellene az egészségügyi ellátásokat ezen a területen is fejleszteni. Ez azonban nem jogkérdés, hanem részben a nemzetgazdaság teherbíró képességének, részben a politikai (költségvetési) akaratnak a kérdése.
Budapest, 2002. augusztus 28.
Lenkovics Barnabás