OBH 4458/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos első beadványában sérelmezte, hogy a Debreceni Rendőrkapitányság által 2001. június 8-án éjszaka meghallgatásra előállított fia őrizetbe vételt meghaladó tartamú fogvatartásáról őt nem tájékoztatták. Arról, hogy gyermeke a Debreceni Rendőrkapitányság fogdájában van elhelyezve több hét után, június 27-én telefonon tájékoztatta őt a rendőrség. Ekkor közölték vele azt is, hogy fiát meglátogathatja és csomagot vihet neki.
	 A panasz tartalmazta azt is, hogy gyermekét a rendőrségen bántalmazták, rugdosták, ököllel ütötték és megfenyegették.
	Második beadványában a panaszos kifogásolta, hogy fia a rendőrségi fogdában nem részesült megfelelő orvosi ellátásban, a fia által írt leveleket pedig több hetes késéssel vagy egyáltalán nem kapta meg. Sérelmezte továbbá, hogy fiának rendőrök által való bántalmazása miatt tett feljelentése tárgyában a Hajdú-Bihar Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal a nyomozást megtagadta, jogorvoslati kérelmét pedig a megyei főügyészség elutasította. A panaszos beadványához mellékelt egy fia által írt levelet, amelyben fia bizonyítani szándékozik ártatlanságát és a nyomozó hatóság bizonyítási eljárásának hiányosságait.
	 A panaszok alapján felmerült a jogállamiság elve és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz, az emberi méltósághoz, a lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez, valamint a kegyetlen, embertelen, megalázó elbánás tilalma sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Annak során vizsgálatra és tájékoztatás adásra kértem fel a Hajdú-Bihar Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjét.

Érintett alkotmányos jogok
Az élethez és az emberi méltósághoz való jog (Alk. 54. § /1/ bek.).
A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § /1/ bek.). 
Kegyetlen, embertelen, megalázó elbánás és büntetés tilalma (Alk. 54. § /2/ bek.).
A jogállamiság elve és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

A vizsgálat megállapításai
1.	A panaszokat és az irányadó jogszabályokat áttanulmányozva megállapítottam, hogy a beadványban foglaltak azon részének vizsgálatára, ami szerint a panaszos fiát a vele szemben intézkedő rendőrök bántalmazták, rugdosták, ököllel ütötték és megfenyegették, valamint hogy a bántalmazások miatt tett feljelentése tárgyában a Hajdú-Bihar Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal a nyomozást megtagadta, jogorvoslati kérelmét pedig a megyei főügyészség elutasította, nincs hatásköröm.
	Ugyancsak hatásköröm hiánya miatt mellőztem annak kivizsgálását, hogy megalapozott volt-e a panaszos fia ellen a nyomozás elrendelése és a nyomozó hatóság által folytatott bizonyítási eljárás mindenre kiterjedő volt-e, a beszerzett bizonyítékok kétséget kizáróan bizonyították-e, hogy fia bűncselekményt követett el.
	A panasz szóban forgó részeiben való hatásköröm hiányának megállapítását az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésére alapozom, ami kimondja, hogy "Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva."
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának és általános helyettesének eljárása tehát a hatóságok által az állampolgárok és más személyek alkotmányos jogaival összefüggésben okozott visszásság megállapítását vagy kizárását, illetve a visszásság orvoslását célozza. Az Obtv. 2001. december 22-én hatályba lépett 29. § (1) bekezdése szerint "E törvény alkalmazásában - a (2) bekezdésben foglaltak kivételével - hatóság ... f) a nyomozó hatóság, ideértve az ügyészségi nyomozást végző ügyészségi szervet is; ...". A hatóság fogalma tehát a törvény 29. §-ából vezethető le. Az idézett jogszabályhelyből kiderül, hogy nem tartozik az országgyűlési biztos, illetve általános helyettese hatáskörébe az ügyészségek eljárásának vagy határozatának felülvizsgálata. Az idézett jogszabályhelyből az is következik, hogy nincs hatásköre az ombudsmannak akkor sem, amikor az ügyész nem mint nyomozó hatóság, hanem mint a nyomozás felett törvényességi felügyeletet ellátó hatóság jár el. Ezekre tekintettel a Hajdú-Bihar Megyei Főügyészség panaszt elutasító határozatának megalapozottságát az országgyűlési biztos, illetve általános helyettese nem vizsgálhatja.
	Fontosnak tartom rögzíteni, hogy a panaszok hivatalunkba való előterjesztése időpontjában, vagyis 2001. július 16-án és október 25-én hatályban volt Obtv. 29. § (1) bekezdése önmagában ugyan még lehetővé tette volna a panaszokban érintett nyomozást megtagadó nyomozó hivatali és az ellene benyújtott panasz elutasításáról szóló főügyészségi határozatok országgyűlési biztos vagy általános helyettese által való felülvizsgálatát. Az országgyűlési biztos vagy általános helyettese által való vizsgálatnak azonban már akkor is volt akadálya. A nyomozó hatóságok (rendőrség, ügyészség) ugyanis a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a nyomozó hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el. Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos és általános helyettese nem büntetőügyben eljáró hatóság, nincs lehetősége a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (Be.) szerinti nyomozati cselekmények lefolytatására, a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A panaszos által sérelmezett ügyben ilyen jogsérelem nem merült fel. Ezekre figyelemmel a beadványokban kifogásolt nyomozás megtagadásának, majd a határozat ellen benyújtott panasz elutasításának megalapozottságát - ugyancsak hatáskör hiányában - a 2001. december 22. előtt hatályban volt Obtv. alapján sem vitathattam volna. Ugyanezen okok miatt nem vontam kétségbe azt sem, hogy a panaszos fia ellen a rendőri szerv megalapozottan rendelt-e el nyomozást, és azt sem, hogy a rendőrség által igénybe vett bizonyítási eszközök és azok alkalmazásának időpontja megfelelt-e ártatlansága bizonyítására vagy kizárására.
	A panasz azon részének vizsgálatát, ami a panaszos fia ártatlanságára és a rendőrség által folytatott bizonyítási eljárás hiányosságaira vonatkozik, - figyelemmel az Obtv. 16. § (1) bekezdésére - amiatt is mellőznöm kellett, mert a panaszos nem jogosultként terjesztette elő panaszát, jogosulttól - fiától - származó felhatalmazást pedig nem mellékelt beadványához. Panaszt csak a hivatkozott törvényi előírás szerinti módon érintett személy - konkrét esetben a panaszos nagykorú gyermeke - nyújthatott volna be, mivel az Obtv. nem ismeri az actio popularis intézményét, vagyis az érintett kifejezett felhatalmazása nélkül nem lehet az országgyűlési biztoshoz vagy annak általános helyetteséhez fordulni.

2.	Az 1) pontban írt körülményekre tekintettel vizsgálatom a panasz azon részeire korlátozódott, melyekről kétséget kizáróan megállapítottam, hogy a panaszost érintő körülmények voltak. Ilyenek: a panaszos értesítésének elmaradása fia előzetes letartóztatásba helyezéséről, fia gyógyszerrel való ellátása, a fia által írt levelek késedelmes postázása, vagy a postázás elmaradása.
 	Ezekkel kapcsolatban a főkapitány arról tájékoztatott, hogy a panaszos fiát lakásáról a Debreceni Rendőrkapitányság járőrei 2001. június 7-én, 23 óra 05 perckor állították elő. Az előállítás a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 33. § (2) bekezdés b) pontján alapult, ami így szól: "A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, ... aki bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható;...". Az előállítást a főkapitány jogszerűnek minősítette, mivel a panaszos fia alaposan gyanúsítható volt lopás elkövetésével. 
	A főkapitány megállapította azt is, hogy a rendőri szerv a panaszos fiát még előállítása napján, tehát 2001. június 7-én őrizetbe vette. Az őrizetbe vételről szóló határozatot június 8-án a hajnali órákban hirdette ki a nyomozó hatóság eljáró tagja. Fia őrizetbe vételéről panaszost 2001. június 8-án 07 óra 30 perckor értesítette a kapitányság. Az értesítés személyesen történt azzal egyidejűleg, hogy a nyomozó hatóság házkutatás foganatosítását kezdte meg a panaszos és a fia által közösen lakott lakásban.
	2001. június 8-án 14 óra 30 perckor a Debreceni Városi Bíróság elrendelte panaszos fiának előzetes letartóztatásba helyezését. A bíróság döntéséről a nyomozó hatóság képviselője azonban nem értesítette a panaszost, mint hozzátartozót. A főkapitány álláspontja szerint ez a mulasztás a Be. 93. § (2) bekezdésében foglaltak téves értelmezéséből fakadt. A hivatkozott jogszabályhely szerint "Az előzetes letartóztatás elrendeléséről a nyomozás befejezéséig a nyomozó hatóság, ... késedelem nélkül értesíti a terhelt által megjelölt hozzátartozót; ennek hiányában a terhelt által megjelölt más személy is értesíthető."
A feltárt mulasztás miatt a főkapitány felkérte a debreceni kapitányság vezetőjét a mulasztó személyének a megállapítására és felelősségre vonására, továbbá a panaszos országgyűlési biztoshoz írt beadványát - hatáskör és illetékesség hiányában - megküldte a Hajdú-Bihar Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalhoz, mivel abban a panaszos a fiával szemben eljáró járőröket és a bűnügyi szolgálat munkatársait bűncselekmény elkövetésével gyanúsította.
	Tartalmazta a főkapitányi tájékoztató azt is, hogy a panaszos fia fogvatartásának helye 2001. augusztus 24-ig - a Hajdú-Bihar Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetbe történő átszállításáig - a Debreceni Rendőrkapitányság fogdája volt. Fogvatartásának ideje alatt a panaszos fia a fogdából egy levelet írt, amit 2001. augusztus 24-én adott ki továbbításra és augusztus 27-én továbbított az ügy előadója. A fogvatartott levelet nem kapott. Több alkalommal panaszkodott viszont idegességre és álmatlanságra. Ezért az orvos altató és nyugtató hatású gyógyszerek szedését javasolta részére. A javasolt gyógyszereket a fogvatartott az orvosi előírásoknak megfelelően megkapta.

3.	A főkapitányi tájékoztató és mellékletei alapján megállapítottam továbbá, hogy a debreceni rendőrkapitány a panaszos fia ügyében tényfeltáró vizsgálatot rendelt el. Az arról szóló jelentés szerint a panaszos fia az előzetes letartóztatását megelőző bírói meghallgatáson kérte, hogy előzetes letartóztatásáról értesítsék édesanyját (panaszost). A bírói meghallgatásra a fogvatartottat a fogda személyzete kísérte. A meghallgatáson a nyomozó hatóság képviselőjének nem volt kötelező jelen lennie, nem is volt jelen. Az ügy előadója tehát nem tudott arról, hogy a panaszos fia kérte hozzátartozója értesítését a személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedés elrendeléséről. Az ügy előadóját utóbb sem tájékoztatta sem az ügyészség, sem a bíróság, sem a kísérését végző fogdai alkalmazott. A tényfeltáró vizsgálat eredményeként a kapitányság vezetője úgy foglalt állást, hogy az ügy előadóját nem terheli mulasztás, illetve felelősség amiatt, hogy a bírói meghallgatást követően a panaszost mint hozzátartozót csak késedelmesen értesítették fia előzetes letartóztatásba helyezéséről. Egyébként pedig az ügyintéző, miután a bíróságról visszakapta az ügy iratait, haladéktalanul értesítette a panaszost a fiával szemben elrendelt személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedésről.

	Megállapítottam azt is, hogy a Hajdú-Bihar Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal feljelentés kiegészítést követően Ny. 217/2001. számú, 2001. augusztus 9-én kelt határozatában - bűncselekmény alapos gyanúja hiányában - megtagadta az ismeretlen rendőrökkel szemben panaszos és fia által, kényszervallatás és hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás miatt kezdeményezett nyomozást. A határozat ellen előterjesztett panaszt a Hajdú-Bihar Megyei Főügyészség alaptalannak minősítette, ezért azt elutasította. 

4.	Áttekintettem azokat az iratokat is, melyek a panaszos fia rendőrségi fogdában való orvosi ellátásával összefüggésben keletkeztek. Megállapítottam, hogy többször részesült orvosi ellátásban. Első alkalommal fogdába helyezés előtt, 2001. június 8-án, a debreceni felnőtt orvosi ügyeleten vizsgálta meg orvos. Az ügyeleti ellátásról készült esetleírás szerint "fogdába elhelyezhető". A fogvatartott betegségre nem panaszkodott, külsérelmi nyomot nem rögzített az orvos. Második esetben - ugyancsak 2001. június 8-án - a fogdába való befogadáskor vizsgálta meg orvos. Ez alkalommal sem állapított meg az orvos külsérelmi nyomot a fogvatartotton. Az orvosi vélemény ugyancsak "fogdába elhelyezhető" volt. Ez utóbbi esetben azonban az orvos feljegyezte azt is, hogy "Elmondása szerint bántalmazták a rendőrök, gyomrán ütötték". A panaszos fia orvosi ellátásban részesült továbbá a következő napokon: 2001. június 25, 29, július 5, egy olvashatatlan kézírással írt napon, július 23, 27, 30, augusztus 6, 16, 23, továbbá egy ugyancsak olvashatatlan kézírással írt napon. Valamennyi esetben az volt a panasza, hogy ideges, nem tud aludni. Ezért az orvos Xanax és Dormicum szedését javasolta.

5.	A főkapitány tájékoztatása alapján megállapítottam, hogy - különös figyelemmel arra is, hogy a feljelentőnek jelentős érdeke fűződött ahhoz, hogy mielőbb tudomást szerezzen az őrizetben lévő fia további személyi szabadsága korlátozásáról szóló döntésről - sérült a panaszos tisztességes eljáráshoz való joga és a jogbiztonság követelménye akkor, amikor a nyomozó hatóság nem értesítette késedelem nélkül, csak mintegy három hét elteltével, 2001. június 27-én fia előzetes letartóztatásba helyezéséről. 
	Az alkotmányos joggal összefüggő visszásságot az idézte elő, hogy a nyomozást folytató Debreceni Rendőrkapitányság Vizsgálati Osztályán az ügy vizsgálatára kijelölt vizsgáló figyelmen kívül hagyta a Be. már idézett 93. § (2) bekezdésében foglaltakat, a vizsgáló parancsnoka pedig elmulasztotta a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. számú BM Utasítás (NYUT) 16. és 17. pontok szerinti ellenőrzési kötelezettségét, vagyis a nyomozás törvényességét és szakszerűségét nem ellenőrizte maradéktalanul. Arra tekintettel ugyanis, hogy az eljárás még nyomozati szakaszban volt - az értesítést a nyomozó hatóságnak kellett volna teljesítenie. Ezen kötelezettség alól az sem mentesítette a rendőri szervet, hogy késedelmesen szerzett tudomást arról, hogy a fogvatartott a bíróság előtt kérte hozzátartozója értesítését fogvatartásáról. A nyomozó hatóság ügyben eljáró tagja akkor járt el volna helyesen, ha a panaszos fiának előzetes letartóztatását elrendelő bírósági végzés alapján - függetlenül attól, hogy a nyomozati iratok visszaérkeztek-e vagy nem a nyomozó hatósághoz, illetve hogy a személyes szabadságot korlátozó kényszerintézkedés ellen fellebbezett-e a panaszos fia, esetleg védője, vagy nem - nyilatkoztatta volna a fogvatartottat, hogy kéri-e hozzátartozója értesítését vagy nem és a nyilatkozatnak megfelelően járt volna el. A nyomozó szerv vezetőjének pedig észlelnie kellett volna beosztotta mulasztását és fel kellett volna hívnia az értesítés pótlására.
	Megállapítottam továbbá, hogy a panaszos fia a rendőrségi fogdában többször részesült orvosi ellátásban és gyógyszereket is kapott. A panasz ezen részében mulasztás, szakmai szabályszegésre utaló adat nem merült fel.

	Azt sem vontam kétségbe, hogy a panaszos fia a rendőrségi fogdából csak egy levelet írt és egyet sem kapott. Ennek ellenkezőjét ugyanis a főkapitány cáfolta, az országgyűlési biztosnak viszont nincs módja, sem lehetősége további bizonyítékok beszerzésére. Így a panasz ezen részében azokra az adatokra hagyatkoztam, melyeket a panaszos és a főkapitányi vizsgálat nyújtott. Ezek - mivel egymásnak ellentmondanak - nem tették lehetővé alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítását.

6.	A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (továbbiakban: Hszt.) 119. § (1) bekezdése szerint "Fegyelemsértést követ el, és fegyelmi eljárás keretében felelősségre kell vonni a hivatásos állomány tagját, ha a szolgálati viszonnyal kapcsolatos kötelezettségét vétkesen megszegi." A Hszt. 122. §-a azt is kimondja, hogy "Elévülés miatt nem indítható fegyelmi eljárás, ha a) a fegyelemsértés elkövetése óta 1 év, ... eltelt."
	A feltárt alkotmányos joggal összefüggő visszásság miatt - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 24. §-a alapján - kezdeményezem a debreceni rendőrkapitányság vezetőjénél, hogy - figyelemmel arra, hogy az esetleges fegyelemsértés óta egy év még nem telt el - fegyelmi vétség elkövetésének alapos gyanúja miatt a kapitányságon a panaszos fia ellen folyamatban volt büntetőeljárás előadójával szemben ismételten vizsgálja meg a fegyelmi eljárás keretében való felelősségrevonás lehetőségét, és annak eredményétől függően tegye meg a szükséges intézkedéseket.
	Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom a Hajdú-Bihar Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjének, hogy hívja fel az irányítása alatt álló illetékes állomány figyelmét a Be. 93. § (2) bekezdésében foglaltak maradéktalan betartására vagyis arra, hogy ha a büntetőeljárás nyomozati szakaszában a terheltet (gyanúsítottat) a bíróság előzetes letartóztatásba helyezi, úgy a nyomozás befejezéséig a nyomozó hatóság kötelessége, hogy a személyes szabadság korlátozásáról a terhelt hozzátartozóját vagy a terhelt által megjelölt más személyt késedelem nélkül értesítse, tehát ennek teljesülése érdekében a rendőri szerv köteles a szükséges intézkedést megtenni.

	Megállapításaimról - a jelentés megküldésével - tájékoztatom az országos rendőrfőkapitányt. A Hajdú-Bihar Megyei főkapitánynak azzal küldöm meg a jelentést, hogy ajánlásommal összefüggő álláspontjáról 30 napon belül, a debreceni kapitányság vezetőjének, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos véleményéről 60 napon belül, az esetlegesen elrendelt fegyelmi eljárás eredményéről pedig annak befejezését követő 30 napon belül tájékoztasson.

Budapest, 2002. május 27.

Takács Albert