OBH 3336/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

A vizsgálat megindulása:
	A panaszos azért kért segítséget, mert gyermeke nem kapott árvaellátást, mivel az apa haláláig nem rendelkezett a jogosultsághoz szükséges szolgálati idővel. Ezért 2000. szeptember 12-én a panaszos a Hajdú-Bihar Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatósághoz méltányossági kérelmet nyújtott be, azonban több mint fél évig nem kapott választ kérelmére. Ezt követően a Szociális és Családügyi Minisztérium 2001. június 27-én a kérelmet elutasította.

Érintett alkotmányos jogok:
•	A tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. §)
•	A szociális biztonsághoz való jog [Alkotmány 70/E. § (1)-(2) bek.]

Alkalmazott jogszabályok:
•	A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.), valamint a végrehajtására kiadott 168/1997. (X.6.) Korm. rendelet (R.) 
•	Az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság Főigazgatójának a 23/1997. (Tb.K.9.) ONYF utasítása az egyes nyugdíjak különös méltánylást érdemlő körülmények esetén történő emeléséről
•	75/2001. (V.9.) Korm. rendelet a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtásáról szóló 168/1997. (X.6.) Korm. rendelet módosításáról

Megállapított tényállás:
1.	A panasz alapján felmerült az Alkotmány 2. §-ában deklarált jogállamiságból fakadó tisztességes eljáráshoz, valamint az Alkotmány 70/E. § (1)-(2) bekezdésében biztosított szociális biztonsághoz való jog sérelmének lehetősége, ezért vizsgálatot indítottam. Az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság, valamint a Szociális és Családügyi Minisztérium munkatársaival közösen folytatott vizsgálat eredményeképpen a következőket állapítottam meg.
A panaszos 2000. július 26-án árvaellátás megállapítására nyújtott be igényt a Hajdú-Bihar Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatósághoz az 1993. november 16-án született gyermeke részére. A gyermek 1968. július 31-én született édesapja, 2000. március 31-én közúti baleset következtében elhunyt. A Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a 6-06589/2000/0014. számú 2000. május 31-én kelt határozatával az igényt a következő indokokkal utasította el:
"Az elhunyt a megszerzett szolgálati ideje alapján nem lenne jogosult rokkantsági nyugdíjra. Annak az igénylőnek, akinek a hozzátartozója nem szerezte meg a rokkantsági nyugdíjjogosultsághoz szükséges szolgálati időt, hozzátartozói nyugellátás nem állapítható meg. [1997. évi LXXXI. törvény 46. § , 47. §, 54. § (1) bek., 58. § (1) bek.]
Az elhunyt a rokkantsági nyugdíjhoz szükséges 8 év szolgálati időt nem szerzett.
Az 1983. 09. 01 - 1985. 03. 31-ig az elhalt nem állt olyan jogviszonyban, mely alapján biztosítottnak minősült volna.
Az 1998. 01. 01 - 2000. 03. 31-ig egyéni vállalkozóként jelzett időre az APEH Igazgatóságnál (Debrecen) járulékfizetés nem történt, így szolgálati időként nem ismerhető el."
A vizsgálat alapján megállapítottam, hogy az Igazgatóság minden lehetséges eljárást lefolytatott annak érdekében, hogy az állított szolgálati idő bizonyítást nyerjen, de eredménytelenül. Így az elutasítás jogszerűen történt. A panaszos 2000. szeptember 13-án érkezett beadványában méltányossági alapon kérte az árvaellátás megállapítását, melyet a Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság illetékes elbírálásra az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság Méltányossági Ellátási Osztályára 2000. szeptember 20-án (érkezett szeptember 26-án) "a kérelem elutasítását" javasolva továbbított. 
Az 1997. évi LXXXI. törvény végrehajtására kiadott 168/1997. (X.6.) Korm. rendelet 72/B. §-ának (4) bekezdés b.) pontja szerint kivételes árvaellátás akkor állapítható meg, ha az elhunyt jogszerző az öregségi, illetve rokkantsági nyugdíj megállapításához életkora szerint előírt szolgálati idő felével rendelkezik. A panaszolt esetben 4 év szolgálati idő lett volna szükséges, azonban az elhunyt csak 3 év 178 nap elismerhető szolgálati időt szerzett. Figyelemmel azonban arra, hogy az elbíráláskor hatályos 23/1997. (Tb. K. 9.) ONYF utasítás III/9. c.) pontja szerint "az ONYF főigazgatója a törvényben biztosított személyes (diszkrecionális) jogkörében eljárva - a kérelemben szereplő, szokásostól eltérő, tényszerűem igazolt körülmény (pl. súlyos családi tragédia, az egyéni élethelyzet objektív okok miatti súlyos romlása, vagy egyéb különösen méltányolandó körülmény) esetén az utasításban foglaltaktól eltérően is dönthet", az ügy további vizsgálata vált szükségessé, ezért környezettanulmányt kért a Főigazgatóság 2000. október 19-én Debrecen Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatalától. Válasz hiányában a december 4-én kelt ismételt megkeresésre a környezettanulmány 2001. január 5-én érkezett meg. A környezet-tanulmány igazolta a különös méltánylást érdemlő körülményt. Döntést azonban a Főigazgató már nem hozott, mivel a feladat ellátása 2001. január 1-jétől a Szociális és Családügyi Minisztérium hatáskörébe került át, de a panaszos kérelmét csak 2001. áprilisban iktatták. Azonban az új feladat ügyviteli rendjének kialakulatlansága, valamint a hatáskör változásról rendelkező 75/2001. (V.9.) Korm. rendelet késedelmes megalkotása miatt a panaszos kérelmét a minisztérium csak a 2001. június 27-én kelt 16565-2/2001-3008. számú határozattal utasította el.
A vizsgálat során megállapítást nyert, hogy az Alkotmány 2. §-ában deklarált jogállamiságból fakadó tisztességes eljáráshoz, valamint az Alkotmány 70. §-ában megfogalmazott szociális biztonsághoz való joggal összefüggésben visszásságot okoz, hogy a késedelmes ügyintézés miatt (melynek ugyan a hatáskör változás miatt objektív okai voltak) az új (korlátozottabb jogosultságot biztosító) szabályozás alapján került elbírálásra és elutasításra az árvaellátási kérelem.
A vizsgálat megindulását követően a Szociális és Családügyi Minisztérium az ügyet felülvizsgálta és a 2001. október 29-én kelt 16565-4/2001-30008. számú határozatával az  elutasító határozatot visszavonta. 
A Szociális és Családügyi Miniszter a 2001. október 29-én kelt új határozatával 2001. január 1-től visszamenőleg havi 15.000 Ft árvaellátást engedélyezett méltányossági alapon a panaszos rendkívül indokolt körülményeire tekintettel az éves keretmaradvány terhére.
A fenti intézkedéssel az alkotmányos jogsérelem orvoslást nyert, ezért a panasz vizsgálatát lezártnak tekintem.

2.	A vizsgálat során azt is megállapítottam, hogy bár a társadalombiztosításról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.) 66. §-a a kivételes nyugellátás engedélyezését 2001. január 1-jétől a Szociális és Családügyi Miniszter hatáskörébe utalja a megállapításra vonatkozó kormányrendelet [75/2001. (V.9.)] késedelmes kiadása nehézségeket, az igények elbírálásában lemaradást és nagy mértékű hátralékot eredményezett.
További feszültséget eredményezett, hogy a rendelet a korábbi szigorú szabályozáshoz képest is szűkítette a különös méltánylást érdemlő körülmények körét. Míg 2000. december 31-ig hatályos az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság Főigazgatójának 23/1997. (Tb.K.9.) ONYF utasítása III/9. c.) pontja szerint: "az ONYF főigazgatója a törvényben biztosított személyes (diszkrecionális) jogkörében eljárva - a kérelemben szereplő, szokásostól eltérő, tényszerűen igazolt rendkívüli körülmény pl. súlyos családi tragédia, az egyéni élethelyzet objektív okok miatti súlyos romlása, vagy egyéb különösen méltányolandó körülmény esetén - az utasításban foglaltaktól eltérően is dönthet"-ett, a fenti jogosultsággal a Szociális és Családügyi Miniszter nem rendelkezik.
A konkrétan vizsgált panasz tanulságaira is tekintettel, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 25. §-a alapján javaslom a Pénzügyminiszternek, hogy vizsgálja meg az 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.) végrehajtására kiadott 168/1997. (X.6.) Korm. rendelet (R.) módosításának lehetőségét annak érdekében, hogy a Szociális és Családügyi Miniszter is rendelkezzék olyan személyes (diszkrecionális) jogkörrel, mint korábban az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság Főigazgatója a tényszerűen igazolt rendkívüli körülmények kezelése érdekében.

Budapest, 2001. november 27.

Lenkovics Barnabás