OBH 2668/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Somosi György

Az eljárás megindítása
	A vecsési panaszos beadványában az ingatlana előtt, a Külső-Gyáli út túloldalán létesített szennyvízátemelőből kiáramló bűz mértékét sérelmezte.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében deklarált tulajdonhoz való jog, valamint a 18. §-a szerinti egészséges környezethez való jog érintettsége miatt vizsgálatot indítottam.
Eljárásom során tájékoztatást kértem Vecsés Város Polgármesterétől a bűzhatás csökkentése érdekében tett önkormányzati intézkedésekről. A Gyál és Vidéke Vízügyi Kft. ügyvezető igazgatóját több, a panasszal összefüggő kérdés megválaszolására kértem.

A megállapított tényállás
	A panaszos ingatlana előtt az 1970-es évek kezdete óta van szennyvízátemelő. 1994-ben az önkormányzat az elavult átemelő helyett újat építtetett, nagyobb kapacitással, modernebb gépekkel.
	A panaszos először 1994. június 6-án sérelmezte az átemelőből származó bűzt, amely olyan mértékű, hogy lehetetlenné teszi az udvaron tartózkodást és a lakások szellőztetését. Előadta még, hogy a szennyvízgödör szabálytalan építése a környezet fertőzésével jár, emellett a szivattyúk rezonanciája az épületek károsodását idézi elő.
	A Polgármesteri Hivatal 1994. július 8-án kelt válasza tájékoztatást ad az új szennyvízátemelő létesítésének szükségességéről, emellett hivatkozik arra is, hogy az Országos Építésügyi Szabályzat a szennyvíz átemelő berendezések létesítéséhez védőtávolságot nem állapít meg. A Polgármesteri Hivatal a talajvíz szennyezésének lehetőségét kizárta azzal az indokkal, hogy a gerincvezeték és az átemelő berendezés vízzáró kivitelű. A rezgés mértékét sérelmező panasszal kapcsolatban a hatóság álláspontja az volt, hogy az átemelő szivattyúk működése nem idéz elő olyan mértékű rezgést, amely a házak állagára káros hatással lenne. A válaszlevél ugyanakkor tényként említi, hogy meleg, fülledt időben és az átemelő telítődésekor a környéken a kén-hidrogén koncentráció olyan mértékű, amely a panaszosnak bűz formájában kellemetlenséget okoz. Ennek csökkentésére a Hivatal már felvette a kapcsolatot szakcégekkel, így a probléma meg fog szűnni.
	1995. július 19-én a Hivatal Vagyongazdálkodási Osztálya az időszakosan jelentkező kellemetlen szag megakadályozására munkaprogramot dolgozott ki. Ennek első lépéseként 1995. július 20 - 23. között a tartálykocsis szennyvíz befogadását szüneteltetni kívánták és ezt megelőzően, közben, illetve utána laborvizsgálatok elvégzését tervezték többszöri helyszíni ellenőrzéssel.
	A panaszos ezt követően az ÁNTSZ Monor Városi Intézetének és a Pest Megyei Közigazgatási Hivatalnak is előadta panaszát. A Közigazgatási Hivatal a panaszlevelet megküldte a Közép-Duna-Völgyi Vízügyi Igazgatóságnak /KDV VIZIG/.
	1997. szeptember 4-én az önkormányzat, az üzemeltető, az ÁNTSZ és a KDV VIZIG képviselője a panaszos részvételével megbeszélést tartott. Az erről készült jegyzőkönyv tartalmazza, hogy "...a szennyvízátemelő környezetében a helyszíni szemle időpontjában is érzékszervileg érezhető szaghatást tapasztaltunk, mely a panaszos ingatlanán is érezhető." A Vízügyi Igazgatóság képviselője a szaghatás megszüntetésének határidejeként 1997. november 30-át jelölte meg. Az önkormányzat és az üzemeltető vállalta, hogy a szaghatást határidőn belül megszüntetik.
	A Kft. ügyvezető igazgatója 1997. szeptember 16-án megrendelte a szennyvízátemelő bűzkibocsátásának megszüntetésére irányuló tervezési munkákat.
	A panaszos a Közép-Duna-Völgyi Vízügyi Igazgatósághoz 1998. szeptember 15-én intézett levelében előadta, hogy az önkormányzat és az üzemeltető a vállalt határidőig nem gondoskodott a szaghatás megszüntetéséről.
	1998. október 5-én az érintettek részvételével újabb egyeztetés történt. Az erről készült jegyzőkönyv tartalmazza, hogy a helyszíni szemle alatt a szaghatás érezhető volt.
	A Vízügyi Igazgatóság 1998. november 9-én határozatban kötelezte az üzemeltetőt a szippantott szennyvíz előkezelő telep teljes karbantartására és a korábbi vízjogi engedélyben foglaltak szerinti üzemeltetésére. A teljesítésre megállapított határidő 1998. november 20. volt.
	A 2000. november 22-én tartott felügyeleti ellenőrzésen a Vízügyi Igazgatóság a szaghatás megszűnése érdekében szagtalanító telepítését javasolta. Ekkor az átemelőnél az utcán szaghatást nem észleltek, az csak a kerítésen belül, a műtárgy közvetlen közelében, mellette, illetve rajta állva volt érezhető.
Az üzemeltető álláspontja az volt, hogy az időnként tapasztalható szaghatást a csatorna rendeltetéstől eltérő használata okozza. A káposzta savanyításakor keletkező szennyvizeket nem semlegesítik, a lakosság nem csak kommunális szennyvizet bocsát a hálózatba, továbbá az emésztők tartalmát átemelik a csatornába.
	Vecsés Város Polgármestere arról tájékoztatott, hogy az önkormányzat a szaghatások csökkentése érdekében több intézkedést tett. 1994-ben szakvéleményeket kértek a szaghatást okozó anyagokról annak érdekében, hogy megállapítható legyen a szennyvíz eredete és származási helye. A Dunántúli Regionális Vízmű Rt-től, valamint a VIZITERV Mérnökszolgálati Kft-től szagtalanító rendszerekre vonatkozó szakvéleményt kértek. A megállapítások lényege az volt, hogy az időszakos szaghatást a szippantott szennyvizekben található anyagok és a káposzta savanyítása során keletkező szennyvizek okozzák. A Gyál és Vidéke Vízügyi Kft. szippantott szennyvíz előkezelő berendezéshez tanulmányt készíttetett.
1999-ben a Vecsés és Gyál közötti területen új átemelő-telep létesült, mely Gyál teljes szennyvizét és a szippantott szennyvizet továbbítja Budapestre. Az "SZ-1" jelű nagyteljesítményű gravitációs csatornaszakasz megépítése, amely a Külső-Gyáli úton összekötné a korábbi átemelőt az új átemelővel eddig nem vált lehetővé. A tervek szerint az "SZ-1" jelű csatornaszakasz részben tehermentesítené a Külső-Gyáli úti átemelőt és azokat a vecsési szennyvizeket, amelyek a település azon részéről származnak, ahol savanyítási tevékenység folyik, a nagy átemelőhöz vinnék. Ezen kívül a sérelmezett átemelő túlterheltsége esetén e csatornaszakasz a nagy átemelőhöz továbbíthatná a többlet szennyvizet.
	2001. július 24-én az önkormányzat és az üzemeltető képviselői helyszíni szemlét tartottak, melyen szaghatást nem észleltek, miközben az átemelő többször üzemi helyzetben volt.

Az ügy jogszabályi háttere
•	A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény
8. § (1) A települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében különösen:... a vízrendezés és a csapadékvíz elvezetés, a csatornázás...

•	A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény
4. § (1) bekezdés e) A helyi önkormányzati feladatok: a vízi közüzemi tevékenység körében a település ivóvízellátása, a szennyvízelvezetés, az összegyűjtött szennyvizek tisztítása, a csapadékvíz elvezetése.
13. § (1) A víziközművek működtetése során végzett vízellátás, szennyvízelvezetés, -elhelyezés és -tisztítás, valamint egyesített rendszer esetén a csapadékvíz-elvezetés közüzemi tevékenység. A víziközművek működtetőit a közüzemi tevékenység keretében az ivóvízellátás és a szennyvízelvezetés szolgáltatására szerződéskötési kötelezettség terheli.
14. § (5) Aki a szennyvízelvezető és -tisztító közműbe a meghatározott mértéket meghaladó károsító anyagot bocsát be, csatornabírságot köteles fizetni.
33. § (1) b) A vízügyi felügyelet keretében a hatóság vízilétesítmények üzemeltetésének, illetve a vízhasználatok gyakorlásának ellenőrzését végzi.

•	A közműves ivóvízellátásról és a közműves szennyvízelvezetésről szóló 38/1995. (IV. 5.) Korm. rendelet
1. § (1) A közműves ivóvízellátás és a közműves szennyvízelvezetés közüzemi szolgáltatás. A szolgáltatást végző az ivóvízművek, illetőleg a szennyvízelvezető művek üzemeltetésével köteles a víziközmű hálózatba bekötött ingatlan tulajdonosának, illetőleg egyéb jogcímen használójának ivóvizet szolgáltatni, illetőleg az ingatlanon keletkező szennyvizek - továbbá egyesített rendszerű szennyvízelvezetés esetén a csapadékvizek - összegyűjtését, károkozás nélküli elvezetését és tisztítását elvégezni.
20. § A szennyvízelvezető törzshálózatba csak olyan összetételű szennyvíz vezethető be, amely a külön jogszabályokban előírtaknak megfelel, valamint az ott dolgozók testi épségét, egészségét nem veszélyezteti, továbbá a szennyvízelvezető és -tisztító mű állagát nem károsítja, és berendezéseinek rendeltetésszerű működését nem akadályozza.

•	A vízgazdálkodási hatósági jogkör gyakorlásáról szóló 72/1996. (V.22.) Korm. rendelet
21. § (1) A vízügyi hatóság a jogszabályokban foglalt rendelkezések és hatósági előírások érvényre juttatása érdekében vízügyi felügyeleti ellenőrzést végez.
(3) A vízügyi felügyeletet a vízügyi hatóság hivatalból, éves ellenőrzési terv, továbbá kérelem, megkeresés vagy bejelentés alapján végzi.

•	Az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII.20.) Korm. rendelet
47. § (5) Szennyvíz csak zártszelvényű csatornában vezethető. Csapadékvíz, talajvíz és kiemelt bányavíz - a vonatkozó hatósági előírások megtartásával - nyílt árokban is vezethető.

•	Az Országos Építésügyi Szabályzat közzétételéről szóló 2/1986. (II.27.) ÉVM rendelet melléklete /1998. január 1-től hatálytalan./
81. § (6) Szennyvíz csak zártszelvényű csatornában vezethető. Csapadékvíz, talajvíz és kiemelt bányavíz - a vonatkozó hatósági előírások megtartásával - nyílt árokban is vezethető.

Az érintett alkotmányos jogok
•	A Magyar Köztársaság Alkotmánya
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
18. § A Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez.

A vizsgálat megállapításai

1. A helyi önkormányzatokról és a vízgazdálkodásról szóló törvény helyi önkormányzati feladatként határozza meg a csatornázást és a szennyvízelvezetést.
	A panaszos első alkalommal 1994-ben, az új átemelő létesítését követően jelezte a működéssel kapcsolatos kifogásait.
	A szaghatást az ügyben érintett hatóságok általában nem vitatták: a rendelkezésemre álló dokumentumok szerint a helyszíni szemléken a kellemetlen szag többnyire érezhető volt, bár a 2000. november 22-én tartott felügyeleti ellenőrzésen a Vízügyi Igazgatóság képviselője az utcán nem, csak a kerítésen belül, a műtárgy közelében érezte azt. A szennyvízszag a 2001. július 24-én lefolytatott szemle során nem volt érezhető. A vízügyi hatóság a szaghatás megszüntetésének határidejeként 1997. november 30-át jelölte meg, később szagtalanító telepítését javasolta.

2. Az átemelő a panaszos ingatlanával szemben, attól mintegy 15 métere található. A rácsos kerítéssel körülvett területen a kerítés mentén több méter magas növényzetet telepítettek. A panaszos ingatlana előtt másfél méter magas zöldsövény helyezkedik el. A helyszín megtekintésekor - hideg, ködös időben, az esti órákban - a kerítés közelében, attól körülbelül 1 méterre lehetett érezni enyhe szennyvízszagot, távolabb nem.

3. Vizsgálatom annak feltárására irányult, hogy az önkormányzat és a rendszer üzemeltetője tett-e, és ha igen, milyen intézkedéseket a bűzhatás csökkentése érdekében. A jelentés "megállapított tényállás" részében írtak alapján megállapítható, hogy az érintett szervek részéről történtek intézkedések. A legjelentősebb a Vecsés és Gyál közötti területen megépített korszerű technológiával üzemelő szennyvíz előkezelő telep, amely Vecsés, Gyál és Üllő állami támogatással végrehajtott közös beruházása. Ezen a telephelyen üzembe helyeztek egy nagyteljesítményű szennyvízátemelőt is. 1999-ig a panaszos ingatlanával szembeni átemelő Vecsés és Gyál teljes szennyvizét, valamint a vecsési szippantott szennyvíz leürítő telep szennyvizét fogadta. Jelenleg a teljes térségi szippantott szennyvíz, valamint Gyál Város szennyvize a korábbi állapottól eltérően már nem kerül a Külső-Gyáli úti átemelőhöz. Az új berendezés üzembe helyezésével tehát lényegesen csökkent a Külső-Gyáli úti átemelőbe érkező szennyvíz mennyisége. A megtett intézkedésekre, valamint a jelentős anyagi ráfordítást igénylő, már megvalósult beruházásokra figyelemmel az érintett szervek eljárásával összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítok meg. Lényeges körülményként értékelem, hogy a bűzhatás minden valószínűség szerint a csatornarendszer nem rendeltetésszerű használatából ered.
	A Nemzeti Környezetvédelmi Program általános településkörnyezeti célnak tekinti a települések csatornázottságának, szennyvíztisztításának és speciális szennyvízkezelésének fejlesztését, az ivóvízbázisok védelmét.
A program egy másik pontban úgy fogalmaz, hogy "annak a távlati célnak a megvalósulása érdekében, hogy a települési csatornázás a kb. 65%-os ellátottságot elérje, minden közcsatornán élővízbe vezetett szennyvizet legalább biológiailag meg kell tisztítani...Az EU irányelvei alapján a tagországokban a 2000. év végére a 15 000-nél, a 2005. év végére a 2000-nél nagyobb lakosegyenértékű településeken meg kell oldani a szennyvízelvezetést és -tisztítást.
Ezeket a feladatokat Magyarországon 2010-ig kell teljesíteni. A Program hat évében a kiemelten védendő területeken lévő települések szennyvízelvezetésének és -tisztításának fejlesztésével a csatornázottság 60%-osra növelése a cél, ezen szennyvizek tisztítása és a megyei jogú városokban a szennyvíztisztítási fejlesztések megkezdése és időarányos elvégzése a cél. Ahol lehetséges az egyedi, kiskapacitású, temészetkímélő szennyvíz-ártalmatlanítás megvalósítását ösztönözni kell." (83/1997. (IX.26.) OGY határozat)
	Országos célként jelenik meg a csatornázottság arányának növelése, minél több ingatlan rákapcsolása a közcsatorna hálózatra.
Figyelemmel kell azonban lenni az egészséges környezethez való alkotmányos jogra, amely alapján jogos igény, hogy az állampolgárok saját otthonukban zavartalanul éljenek, környezetszennyező, egészségkárosító tevékenységtől ne szenvedjenek. Más nézőpontból vizsgálva a kérdést arra a megállapításra juthatunk, hogy e jog globális érvényesülése feltételezi, hogy a szennyvíz lehetőleg közműves szennyvízelvezetőbe jusson és a szennyvízelvezetés (ártalmatlanítás) egyéb módja csak közcsatorna hiányában legyen alkalmazható. Az egészséges környezethez és a jobb környezeti állapotjellemzőkhöz az is hozzátartozik, hogy a szennyvizet zárt rendszerben, a környezetbe jutás lehetőségének kizárásával vezetik és meghatározott módon tisztítják. Egyrészről tehát gondoskodni kell a szennyvízelvezetésről, ez azonban nem járhat mások szükségtelen zavarásával.

4. A szaghatás jelenlegi mértékét illetően ellentmondás van a felek között. A Legfelsőbb Bíróság egy korábbi ítéletében arra az álláspontra jutott, hogy a szükségtelen zavarás fennállása esetén az érdekek egyeztetésével lehet és kell keresni azt a megoldást, amely mellett ez a hatás már olyan mértékű, amelyet a szomszéd tűrni tartozik (Ptk. 100. §). A meglévő állapothoz képest kell keresni azt a legcélszerűbb megoldást, amelytől a zavaró hatás csökkenthető. Amennyiben van ilyen gazdaságosan kivitelezhető megoldás, annak megvalósítására alappal tarthat igényt a felperes. (BH 2000. 53.)
A perbeli ügyben sérelmezett labdarúgópályával kapcsolatban a Legfelsőbb Bíróság köztudomású tényként fogadta el, hogy a labdarúgópálya üzemeltetésével jelentős hangzajhatás és egyéb zavaró áthatás jár együtt.
A kapott tájékoztatás szerint - melyet szakkérdésről lévén szó nem vitatok - az átemelő megszüntetése műszaki okokból nem lehetséges, ezért a kellemetlen szaghatás előfordulása teljes mértékben nem zárható ki.
Köztudomású ténynek tekinthető, hogy a szennyvízátemelő üzemelése bizonyos mértékű bűzzel járhat. Önmagában azt a körülményt, hogy az átemelő közvetlen környezetében, a telepen bűz lehet, nem kifogásolom. A cél, hogy ez a bűzhatás a telepről ne jusson az ingatlanokhoz, az utcában lakók életminőségében romlást ne idézzen elő. Erre tekintettel felkérem Vecsés Város Polgármesterét és a Gyál és Vidéke Vízügyi Kft. ügyvezető igazgatóját, hogy folyamatosan gondoskodjanak a szaghatásnak a lehető legalacsonyabb szinten tartásáról. Ennek módja olyan szakkérdés, melyben az országgyűlési biztos nem tud állástfoglalni. A rendszer jelenleg a korábbinál kevesebb szennyvizet fogad és várható az érkező szennyvíz mennyiségének további csökkenése.
A Közép-Duna-Völgyi Vízügyi Igazgatóságot felkérem arra, hogy szakmailag indokolt időközönként gondoskodjon a szennyvízcsatornák és az előkezelő felügyeleti ellenőrzéséről.

6. A Polgári Törvénykönyv 100. §-a - a szomszédjog általános szabálya - úgy rendelkezik, hogy a tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné. Így pl. tilos gáz, füst, zaj útján a szomszédos telekre olyan áthatást gyakorolni, amely a szomszédot szükségtelenül zavarja, vagy amely jogai gyakorlását veszélyezteti.
	A Ptk. 115. § (3) bekezdése alapján a tulajdonos követelheti a jogellenes beavatkozás vagy behatás megszüntetését. A tulajdonost tulajdonjoga alapján a dolog háborítatlan birtoklása, használata, hasznainak szedése illeti meg. Ha a tulajdonost nem fosztották ugyan meg a dolog birtoklásától, a tulajdonjog gyakorlását nem tették teljes mértékben lehetetlenné, de valaki a tulajdonost a birtoklásban megzavarta, akadályozza, korlátozza valamely jogosultság gyakorlását, a tulajdonos követelheti a háborítás megszüntetését. Ezt a per-fajtát a tulajdonjog háborítatlanságát védő pernek is szokás nevezni. A tulajdonjog háborítatlanságát védő per tartalmában csak negatívumra irányulhat. Háborítás esetében a tulajdonos azt követelheti, hogy a háborító ezt a magatartását hagyja abba, követelheti továbbá, hogy a bíróság a jövőre nézve tiltsa el őt a háborítás ismétlésétől.
	A Ptk. 188. § (1) bekezdése szerint ha a birtokost birtokától jogalap nélkül megfosztják, vagy birtoklásában zavarják (tilos önhatalom), birtokvédelem illeti meg. A 192. § (2) bekezdése értelmében a birtokos az eredeti birtokállapot helyreállítását vagy a zavarás megszüntetését egy év eltelte után közvetlenül a bíróságtól kérheti. A birtokos közvetlenül a bírósághoz fordulhat akkor is, ha az ügyben a birtokláshoz való jogosultság is vitás.
	A szomszédság jogi fogalma tágabb mint a köznapi értelme: a szomszédság határa jogilag addig terjed, ameddig maga a szükségtelen zavarás, behatás (szennyezés) kiterjed. A Ptk. szövege és az ítélkezési gyakorlat alapján nyilvánvaló, hogy "szomszédok" nemcsak a telekszomszédok, hanem mások is lehetnek.
	A bíróság hatáskörébe tartozik annak a kérdésnek az eldöntése, hogy az átemelőből származó bűzhatás, illetve annak mértéke szükségtelen, avagy szükségszerű zavarásnak minősül-e. A szomszédjog általános szabályával (másik gyakran használt elnevezéssel: a szükségtelen zavarás általános tilalmával) kapcsolatban nehéz feladat hárul a bírói gyakorlatra. Az általános szabályt konkrét életviszonyokra alkalmazva kell kijelölnie a szükségszerű és a szükségtelen zavarás közötti határvonalat. Amilyen mértékben szükségszerűnek minősíti a bíróság a zavarást, olyan mértékben tűrési kötelezettséget ró a szomszédra. Amilyen mértékben viszont szükségtelennek minősíti, olyan mértékben korlátozza a tulajdonos használati jogát. A Polgári Törvénykönyv Magyarázata szerint a csekélyebb mérvű, általában "elkerülhetetlen" zavarás szükségszerű és a tűrési kötelezettség körébe esik; más körülményekkel összefüggésben azonban az ilyen zavarás is súlyossá válhat és a szomszédjogba ütközhet.
	A panaszos szomszédjogi igényét polgári bírósági úton is megpróbálhatja érvényesíteni. A per kockázata természetszerűleg a felperest is terheli.

Budapest, 2001. november 22.

Lenkovics Barnabás