OBH 2576/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos sérelmezte, hogy a Soproni Rendőrkapitányság járőrei - véleménye szerint megalapozatlanul - csendháborítás miatt, testi kényszer alkalmazásával előállították a rendőrkapitányságra, anélkül, hogy felszólították volna a szabálysértés abbahagyására. A panasz alapján  az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendelt el.

Érintett alkotmányos jogok: 
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 
A személyes szabadsághoz való jog (Alk. 55. § (1) bek.)
A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
19. § (1) A jogszabályi előírások végrehajtását szolgáló rendőri intézkedésnek - ha törvény vagy nemzetközi megállapodás másként nem rendelkezik - mindenki köteles magát alávetni, és a rendőr utasításának engedelmeskedni. A rendőri intézkedés során annak jogszerűsége nem vonható kétségbe, kivéve, ha a jogszerűtlenség mérlegelés nélkül, kétséget kizáróan megállapítható.
(2) A rendőr jogszerű intézkedésének való ellenszegülés esetén az e törvényben meghatározott intézkedések és kényszerítő eszközök alkalmazhatók.
39. § (1) A rendőr magánlakásba bebocsátás vagy hatósági határozat nélkül nem léphet be, illetve nem hatolhat be, kivéve
h) a szabálysértést felszólítás ellenére folytató személy előállítása céljából;

3/1995. (III. 1.) BM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról
Testi kényszer
53. § (1) Kényszerítő eszköz alkalmazása feltételeinek fennállása esetén testi kényszert akkor kell alkalmazni, ha a rendőri erőfölény vagy az intézkedés alá vont személy állapota, magatartása folytán súlyosabb kényszerítő eszköz alkalmazása nem indokolt.
(2) A testi kényszer alkalmazása során a rendőr felhasználhatja az önvédelmi fogásokat is.
Bilincs alkalmazása
54. § (1) Bilincs alkalmazása az Rtv. 48. §-a alapján különösen azzal szemben indokolt:
d) akinek a jogszerű intézkedéssel szembeni ellenszegülése testi kényszerrel nem törhető meg.

1999. évi LXIX. törvény a szabálysértésekről
76. § (1) A rendőrség a szabálysértési hatóság, bíróság vagy az egészségügyi szerv elé állíthatja azt,
a) aki a szabálysértést az abbahagyására irányuló felszólítás után is folytatja;
(4) Az eljáró hatóság az előállítással a személyi szabadságot csak az előállítás céljának eléréséhez szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja nem valósult meg, ezt az időtartamot a hatóság vezetője egy alkalommal négy órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a személyi szabadságot korlátozó intézkedés kezdetétől kell számítani.

218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet az egyes szabálysértésekről
Csendháborítás
6. § (1) Aki lakott területen, az ott levő épületben, vagy az ahhoz tartozó telken, tömegközlekedési eszközön, továbbá természeti és védett természeti területen indokolatlanul és a megengedettnél nagyobb zajt okoz, amely alkalmas arra, hogy mások nyugalmát, illetőleg a természeti vagy a védett természeti értéket zavarja,
harmincezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés elkövetőjével szemben a rendőrség, továbbá a helyi önkormányzat képviselő-testülete hivatalának erre felhatalmazott ügyintézője, a közterület-felügyelő, a természeti és védett természeti területen a természetvédelmi őr, helyi jelentőségű védett területen az önkormányzati természetvédelmi őr helyszíni bírságot szabhat ki.

1959. évi IV. törvény a polgári törvénykönyvről
100. § A tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné.
188. § (1) Ha a birtokost birtokától jogalap nélkül megfosztják, vagy birtoklásában zavarják (tilos önhatalom), birtokvédelem illeti meg. 
191. § (1) Akit birtokától megfosztanak vagy birtoklásában zavarnak, a jegyzőtől egy éven belül kérheti az eredeti birtokállapot helyreállítását vagy a zavarás megszüntetését.
(4) A jegyző határozata ellen államigazgatási úton jogorvoslatnak helye nincs; a birtoklás kérdésében hozott határozatot három napon belül végre kell hajtani.
192. § (1) Az a fél, aki a jegyző határozatát sérelmesnek tartja, a határozat kézbesítésétől számított tizenöt napon belül a bíróságtól kérheti a határozat megváltoztatását.

1960. évi 11. törvényerejű rendelet a Ptk. hatálybalépéséről és végrehajtásáról
26. § (1) A birtokvita eldöntésére a községi, városi, fővárosi kerületi jegyző illetékes.
29. § Amennyiben a Ptk. vagy ez a törvényerejű rendelet eltérően nem rendelkezik, a jegyző előtti eljárásra az államigazgatási eljárásról szóló 1957. évi IV. törvény, a bíróság előtti eljárásra pedig a polgári perrendtartás rendelkezéseit kell alkalmazni.

Megállapított tényállás:
	A panaszos szomszédja 2000. március 19-én 20 óra 50 perckor a Soproni Rendőrkapitányság intézkedését kérte, mert a panaszos lakásából áthallatszó zene zavarta a családját, gyermekei nem tudtak aludni. Az ügyeletes tiszt által a helyszínre küldött rendőrjárőr figyelmeztette a panaszost, aki lehalkította a TV készülékét. 21 óra 50 perckor ismét jelezték a szomszédok, hogy a panaszos lakásában nagy hangerővel szól a zene, de mire a rendőrök kiérkeztek, a zaj megszűnt és intézkedésre nem került sor. Éjfél után, kb. 00.10 órakor, harmadszor is kihívták a rendőröket. A rendőrök közölték a panaszossal, hogy csendháborítás szabálysértése miatt előállítják a kapitányságra. A panaszos nem volt hajlandó felöltözni, a rendőri intézkedésnek ellenszegült, ezért testi kényszer alkalmazásával megbilincselték és előállították. 
	A panaszost 06 óra 50 perckor elbocsátották, az intézkedő rendőrök parancsnoka a kényszerítő intézkedést és az előállítást jogszerűnek minősítette. A rendőrök csendháborítás szabálysértése miatt feljelentést tettek az eljárásra illetékes Sopron Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatalánál.  
	A panaszos jogellenes fogvatartás miatt feljelentést tett a Győr-Moson-Sopron megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalnál. A Hivatal 2000. október 5-én kelt Ny.108/2000. sz. határozatával bűncselekmény hiányában megszüntette a nyomozást. A határozat ellen benyújtott panaszt a Soproni Városi Ügyészség 2000. október 31-én kelt B.1298/2000. sz. határozatával elutasította. 2001. június 15-én a Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztálya a határozatokat hatályon kívül helyezte és pótnyomozást rendelt el, mert a nyomozás során nem tisztázták megnyugtatóan az intézkedés lefolyásának körülményeit. A nyomozó hivatal 2001. szeptember 21-én ismét bűncselekmény hiányában szüntette meg a nyomozást. Az újabb megszüntető határozat ellen benyújtott panaszt a Városi Ügyészség elutasította.
	A rendelkezésre álló adatok szerint a vizsgált esemény előtt és azután is, Sopron Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatala több esetben járt el a panaszos ellen a szomszédja sérelmére elkövetett birtokháborítás miatt. Eljárásokra és emelkedő összegű bírságolásra került sor az 1999. november 24-25-i, december 19-i, 2000. március 19-20-i, illetve a november 11-én, 14-én, 15-én, 20-án, december 12-én, 13-án, 2001. január 2-án, 4-én, május 7-én, és 8-án történt birtokháborítások miatt. A döntéseket a Győr-Moson-Sopron Megyei Közigazgatási Hivatal is megvizsgálta, ezenkívül a Soproni Városi Bíróság - a panaszos által a birtokháborítási határozatok megváltoztatása iránt indított perben - bizonyítási eljárást folytatott le és a felperes keresetét elutasította. A Nyugat-Magyarországi Egyetem Munkabiztonsági Laboratóriuma által többszöri méréssel végzett zajvizsgálat megállapította, hogy a panaszos által okozott zaj az előírt 40 dB értéket közel másfélszeresével meghaladta.
	A 2000. március 19-én történt birtokháborítást Sopron Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatala a 48213-6/2000. számú határozatában bírálta el, amelyben a panaszost 30 ezer Ft. végrehajtási bírság megfizetésére kötelezte. A panaszos sem ezt, sem a többi bírságot nem fizette ki.
 
A vizsgálat megállapításai:
	Az eljáró rendőrkapitányságtól és a Legfőbb Ügyészségtől beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A pótnyomozás során bizonyítást nyert, hogy a kérdéses napon a rendőrjárőrt három esetben hívták ki a panaszos lakásához. A panaszos sem vitatta, hogy első ízben - amikor a lakása előtt hangosan vitatkozott a szomszédjával - mindkettőjüket figyelmeztették, hogy ha nem hagynak fel a hangoskodással, előállításukra is sor kerülhet. Ezt a panaszos is elismerte a rendőrökkel történt szembesítése során, de a figyelmeztetés pontos tartalmára nem emlékezett. 	A rendőrök a tőlük elvárható körültekintéssel jártak el a harmadik esetben is, amikor a kényszerintézkedésre sor került. A rendőrök és a panaszos ellentmondó állításai miatt nem sikerült ugyan kétséget kizáróan megállapítani, hogy az előállítást közvetlenül megelőzően milyen formában hangzott el a figyelmeztetés, de a panaszos szomszédja tanúvallomásában a rendőrök nyilatkozatait erősítette. Tekintve, hogy a kora esti órákban a panaszost már egy esetben figyelmeztették - és ennek csak átmenetileg, rövid ideig volt eredménye - a folyamatosan elkövetett szabálysértés miatt az előállítás jogszerűsége nem vonható kétségbe.
	 A szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény 76. § (4) bekezdése szerint - összhangban a rendőrségi törvénnyel - az eljáró hatóság az előállítással a személyi szabadságot csak az előállítás céljának eléréséhez szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja nem valósult meg, ezt az időtartamot a hatóság vezetője egy alkalommal négy órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a személyi szabadságot korlátozó intézkedés kezdetétől kell számítani.
	Az előállítás a rendészeti aktusok kategóriájába tartozó, különböző - törvényben meghatározott bűnüldözési, bűnmegelőzési stb., - célokat szolgáló, személy ellen irányuló kényszerintézkedés, melynek részletes szabályait a rendőrségről szóló törvény tartalmazza.
A hivatkozott törvény négy cél érdekében teszi lehetővé a személyi szabadság korlátozását:
a) a szabálysértés megszakítása;
b) az azonnali felelősségrevonás lehetősége;
c) bizonyíték beszerzése;
d) az eljárás alá vont személy kilétének megállapítása.
	A célhozkötöttség azt jelenti, hogy az intézkedés a cél érdekében, a cél eléréséig tarthat, azt követően a további szabadságkorlátozás jogszerűsége megszűnik, a fogvatartottat szabadon kell engedni. Az előállítás legális célja csak a szabálysértés megszakítása lehetett, tekintve, hogy a vizsgált ügyben azonnali felelősségrevonásra nem volt mód - az éjszaka közepén az eljárás alá vont személyt nem lehetett az eljárásra hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóság elé állítani - az előállított kiléte ismert volt és a bizonyíték beszerzése sem jöhetett szóba. A szabálysértés megszakítása - mint törvényes cél - ugyanakkor már az előállítás megkezdésekor, az elkövetőnek a lakásából való eltávolítása pillanatában megvalósult.
	Mindezekre tekintettel a személyes szabadság korlátozása csak az intézkedés szorosan vett befejezéséig, az ügyeletes tisztnek való átadásig, illetve legfeljebb az előállításról szóló jelentés és a feljelentés elkészítéséig tarthatott volna. Ezzel szemben a panaszost több mint hat órán keresztül fogvatartották, ami az adott esetben nyilvánvalóan meghaladta az előállítás céljának eléréséhez szükséges időtartamot. A hatályos jogszabályok nem teszik lehetővé azt sem, hogy a rendőrség az eljárás alá vont személyt esetlegesen azzal a szándékkal tartsa vissza, hogy ezáltal a szabálysértés folytatását vagy újabb szabálysértés elkövetését megakadályozza.
	A fentiek alapján megállapítottam, hogy az előállítás céljának eléréséhez szükséges időtartamot meghaladó fogvatartás sértette a panaszosnak az Alkotmány 55. § (1) bekezdésében biztosított személyes szabadsághoz való jogát és a rendőrségről szóló törvényben meghatározott szabályok sérelmével összefüggésben az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság fontos elemét képező jogbiztonságot, valamint a panaszosnak a tisztességes eljáráshoz fűződő jogát is.
	A panaszos az intézkedés miatt nem tett panaszt a rendőrkapitányságon, azonban feljelentést tett az intézkedő rendőrökkel szemben jogellenes fogvatartás bűntette miatt a Győr-Moson-Sopron megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalnál. A rendelkezésemre álló iratok alapján megállapítottam, hogy az eljárás megszüntetése nem sértette a panaszos alkotmányos jogait. A nyomozó hivatal határozatainak indoklásában részletes és megalapozott magyarázatot adott  arra, hogy a feljelentett cselekmény bizonyítása miért nem járt eredménnyel.
	A hatósági eljárás során figyelembe vett bizonyítékokat az országgyűlési biztos nem vizsgálhatja felül, mérlegelésük az eljáró szervek hatáskörébe tartozik. A bizonyítékok értékelésének szabadsága azt jelenti, hogy az ügyben eljáró hatóság a bizonyítékokat egyenként és összességükben köteles megvizsgálni, és az így figyelembe vett bizonyítékok mérlegelése alapján kialakult meggyőződése szerint dönt. Ha pedig az így meghozott döntése ésszerű következtetéseken alapul és bizonyítékokkal meggyőzően alátámasztott, akkor nem állapítható meg a mérlegelési jogkör alkotmányos kereteinek túllépése.
	A panaszos vétlenségének igazolásaként arra is hivatkozott a beadványában, hogy a sérelmezett esettel összefüggésben ellene indított szabálysértési eljárást a hatóság megszüntette. Ezzel kapcsolatos véleménye nem helytálló. A csendháborítás tényállása a büntetőjogi tényállásokhoz hasonlóan, a társadalmi viszonyok védelmére hivatott, tiltó-büntető szerkezetű, és ún. tiszta kriminális cselekményt ír körül. A hasonlóság kiterjed a szabálysértések bizonyítási elveire is, ami azt jelenti, hogy csak kétséget kizáró bizonyítottság esetén büntethető az eljárás alá vont személy. A szabálysértés bizonyítottságának hiánya azonban nem jelenti azt, hogy a magatartás más jogágak - jelen esetben a tulajdonhoz való jog védelmét is szolgáló polgári jog - szabályai szerint nem bírálható el.
	A tulajdonjog, kizárólagos jellege ellenére is - ugyanúgy mint az Alkotmányban deklarált többi alapvető jog - csak a társadalmi rendeltetésének megfelelően gyakorolható, korlátját képezik a polgári jog alapelvei (joggal való visszaélés tilalma), mások alapvető jogai, egyéb törvényi tilalmak és kötelezettségek. A tulajdonjog magánjogi korlátjának tartalmát a Polgári Törvénykönyv 100. § a következőképpen adja meg: " a tulajdonos a dolog használata során köteles tartózkodni minden olyan magatartástól, amellyel másokat, különösen szomszédait szükségtelenül zavarná, vagy amellyel jogaik gyakorlását veszélyeztetné".
	A szabályok és a közfelfogás által meghatározott tűrési kötelezettséget meghaladó, a rendeltetésszerűtől eltérő használat tiltott, az ellen - többek között - birtokvédelem vehető igénybe. A birtokvédelem célja kettős: egyrészt az eredeti állapot helyreállítása, másrészt a zavaró beavatkozásnak, behatásnak a megszüntetése.
	A csendháborítás és a birtoksértés között az alapvető párhuzam abban vonható meg, hogy mindkettő a társadalmi együttélés szabályait sérti. A panaszos által tanúsított magatartásra mind a csendháborítás, mind a Ptk 115. § (3) bekezdésében meghatározott tulajdonsértés, illetve a Ptk. 188. §-ában  meghatározott birtoksértés törvényi tényállása alkalmazható.
	A fentiek alapján megállapítottam, hogy nem sértette a panaszos alkotmányos jogait, hogy a szabálysértési eljárás megszüntetése ellenére, Sopron Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatala ismételt végrehajtási bírság kiszabásával kötelezte a szomszédját zavaró magatartás abbahagyására.

Ajánlás:
	A fenti megállapításokra tekintettel, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom a Győr-Moson-Sopron megyei rendőrfőkapitánynak, hogy tegye meg a személyes szabadsághoz fűződő  alkotmányos jog sérelmének  jövőbeni elkerüléséhez szükséges intézkedéseket.
	Kérem, hogy ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéseiről az Obtv. hivatkozott rendelkezése alapján adjon tájékoztatást.

Budapest, 2002. június 18.

Takács Albert