OBH 2552/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A Hungária Conkoly Kkt. vezetőjének hivatalunkhoz előterjesztett beadványa szerint 2001. március 12-én a BRFK IX. kerületi Rendőrkapitányság rendőrei a zárat megrongálva bementek a Kkt. irodájába és ott az iratokat szétdobálták, a bútorokat megrongálták, összetörték, majd őt és másik két munkatársát megbilincselték és a kapitányságra előállították. A panaszos szerint a rendőri intézkedés során elveszett többszázezer forintja.
	A panasz tartalmazta azt is, hogy a IX. kerületi kapitányságon a panaszost olyan előállító helyiségbe helyezték, amely emberi tartózkodásra alkalmatlan volt.
	A panaszos kifogásolta a bánásmódot, az intézkedő rendőrök által tanúsított magatartást is. Állítása szerint a rendőrök "lecigányozták", köpködték, megfenyegették, gyógyszereit nem engedték beszedni és fogvatartásáról hozzátartozóit nem értesítették.
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz, a személyi szabadsághoz, az emberi méltósághoz, az egészséges környezethez való jog, továbbá a megalázó, embertelen bánásmód tilalma sérelmének gyanúja. Ezért a korábban hivatalban volt országgyűlési biztos vizsgálatot rendelt el. Annak során vizsgálatra kérte a budapesti rendőrfőkapitányt.

Érintett alkotmányos jogok
Az egészséges környezethez való jog (Alk. 18. §).
Az élethez és az emberi méltósághoz való jog (Alk. 54. § /1/ bek.).
Kegyetlen, embertelen, megalázó elbánás és büntetés tilalma (Alk. 54. § /2/ bek.).
A személyi szabadsághoz való jog (Alk. 55. § /1/ bek.)
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2 .§ /1/ bek.)

A vizsgálat megállapításai
1.	A főkapitányi tájékoztató szerint a BRFK IX. kerületi Rendőrkapitányság 2001. március 2-án, a 149-979/2001. bü. szám alatt nyomozást rendelt el a panaszos és társai ellen. A nyomozás elrendelésének alapja az volt, hogy 2001. február 28-án a kapitányságra állampolgári feljelentés érkezett ismeretlen tettesek ellen, mert azok megtévesztéssel megvásárolták a feljelentő édesapjának tulajdonát képező, Budapest IX. kerületben lévő lakást, majd abból erőszakkal és fenyegetéssel édesapját távozásra kényszerítették és vidékre költöztették. A nyomozás során a nyomozó hatóság megállapította, hogy a szóban forgó lakás adás-vételi szerződését az ingatlan közvetítéssel foglalkozó Hungária Conkoly Kkt. vezetője - a panaszos - készítette és a Kkt. egyik résztulajdonosa jelenlétében a feljelentő édesapjával aláírattatta. Bizonyítást nyert az is, hogy a megtévesztett férfit lakásából - kifejezett akarata ellenére - kiköltöztették és vidékre szállították.
	A főkapitány megállapította továbbá, hogy a bizonyítási eljárás során indokolttá vált a Hungária Conkoly Kkt. Budapest VII. és Budapest VIII. kerületben lévő irodáiban házkutatás foganatosítása. A kényszerintézkedést a IX. kerületi kapitányság beosztottai 2001. március 12-én, házkutatást és lefoglalást elrendelő határozat alapján hajtották végre. A kényszerintézkedésen jelen volt a Kkt. egyik résztulajdonosa, aki a házkutatás és a lefoglalás elrendelése ellen panasszal nem élt. Ezen nyilatkozatát a határozaton sajátkezűleg írta alá. A jelen lévő résztulajdonosnak azonban csak a VIII. kerületi irodához volt kulcsa. Ezért a másik, a VII. kerületi irodát a rendőrök lakatos segítségével nyitották ki, aki a házkutatást követően az ajtóba új zárbetétet szerelt be és visszaszerelte az irodaajtó rácsát is. A bejárati ajtót tehát ugyanúgy bezárták a rendőrök, ahogy azt találták.
	A házkutatás foganatosításával kapcsolatban a főkapitány arról tájékoztatott, hogy a kényszerintézkedés megkezdésekor az eljárás vezetője felszólította a Kkt. jelenlévő társtulajdonosát, mint a házkutatás szenvedőjét, hogy az irodában található készpénzt, ékszert, egyéb értéket vegye magához. A felszólított személy azonban kijelentette, hogy az irodában ékszert nem, az íróasztal fiókjában lévő fémkazettában pedig - amihez kulcsa nincs - csak csekély összegű készpénzt tartanak. A házkutatáson egyébként sem készpénzt, sem egyéb értéket, illetve fémkazettát nem foglaltak le. Az iroda berendezési tárgyaiban az eljáró rendőrök anyagi kárt nem okoztak, az irodában lévő iratokat a szükségesnél nagyobb mértékben nem rakták szét. Mindezt bizonyítják a házkutatásokról készült jegyzőkönyvek, melyeket a házkutatást szenvedő aláírt, panaszt nem jelentett be a házkutatások végrehajtásának módja ellen.
	A főkapitány megállapította továbbá, hogy a házkutatás foganatosítása közben az irodában megjelent a Kkt. ügyvezetője és egy másik társtulajdonosa, akik alaposan gyanúsíthatóak voltak az előzőekben már hivatkozott büntető feljelentésben megjelölt cselekmény elkövetésével. Ezért őket, bilincs használata mellett - a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (Rtv.) 33. § (2) bekezdés b) pontja alapján, ami így szól: "A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, ... aki bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható;..." - előállították a IX. kerületi Rendőrkapitányságra. A bilincs használatakor az eljáró rendőrök figyelemmel voltak az Rtv. 48. § c) pontjában rögzítettekre, mely rögzíti, hogy: "A rendőr bilincset alkalmazhat a személyi szabadságában korlátozni kívánt vagy korlátozott személy... szökésének megakadályozására,...". A főkapitány szerint a Kkt. ügyvezetőjével szembeni bilincs használatot az is indokolta, hogy ellene - más bűncselekmények miatt - a BRFK Vizsgálati Főosztályon és a BRFK VIII. kerületi Rendőrkapitányságon is folyt büntetőeljárás.
	A főkapitány nem tagadta, hogy a panaszost a IX. kerületi kapitányság épületében előállító helyiségként működő és e célra rendszeresített helyiségben helyezték el. Cáfolta viszont, hogy ez olyan helyiség, amely emberi tartózkodásra alkalmatlan. Az előállító helyiséget ugyanis 1999-2000-ben újították fel, annak műszaki átvételét az arra illetékes szervek végezték, és az előállítottak elhelyezésére alkalmasnak minősítették.
	Nem találta megalapozottnak a főkapitány a panasz azon részét sem, amely szerint a panaszos előállítása ideje alatt nem juthatott gyógyszereihez. Azt elismerte, hogy a panaszos a gyógyszereit az előállító helyiségben nem tarthatta magánál. Ezt azonban biztonsági okok tették szükségessé, továbbá az, hogy a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet 45. § (5) bekezdés szerint "Az előállító helyiségre, illetőleg az abban elhelyezett személyekre az őrzésre és az okmányok vezetésére - eltérő rendelkezés hiányában - a fogdaszolgálatra vonatkozó szabályokat kell alkalmazni...", a rendőrségi fogdák rendjéről szóló 19/1995. (XII. 13.) BM mellékletének 7. pontja pedig kimondja, hogy a fogvatartott birtokában tartható tárgyak a "Gyógyszerek, gyógyászati segédeszközök: az egészségügyi szolgálat által írásban engedélyezett gyógyszerek és gyógyászati segédeszközök, vitaminok, tápszerek, az orvos engedélyével." A panaszos előállítása ideje alatt viszont nem rendelkezett ezen feltételekkel. Ugyanakkor, ha a panaszos kérte volna gyógyszerei bevételének engedélyezését, megkaphatta volna. Ilyen kérelme nem volt, rosszullétre pedig egyáltalán nem panaszkodott.
	Nem találta valósnak a főkapitány továbbá azt, hogy a panaszossal szemben kultúrálatlan magatartást tanúsítottak és etnikai hovatartozásra utaló kifejezéseket használtak a rendőrök.
	A főkapitányi válasz szerint a személyi szabadságában korlátozott személyek előállításának kezdő időpontja 2001. március 12., 22 óra 00 perc volt. Az előállítás 3 óra 10 percig tartott, vagyis nem haladta meg az Rtv. 33. § (3) bekezdésében biztosított nyolc órát. Az előállítást követően a gyanúsítottat őrizetbe vette az eljáró rendőri szerv. Az előállítás időtartamát - helyesen - az őrizetbe vétel idejébe beszámították. Az őrizetbe vételi határozatot a gyanúsítottnak (panaszosnak) 2001. március 13-án 01 óra 10 perckor hirdették ki. Ekkor tájékoztatták jogairól is. Nyilatkoztatták arra is, hogy fogvatartásáról kívánja-e értesíteni hozzátartozóját. A panaszos megjelölte, hogy kit kíván kiértesíteni, amit az egyik rendőr haladéktalanul - még az éjszakai órákban - meg is kísérelt, de a megadott címen lévő lakóházba nem tudott bejutni. Másnap viszont okafogyottá vált a kiértesítés, mivel a panaszos hozzátartói már a kora reggeli óráktól folyamatosan érdeklődtek a kapitányság ügyeletén az őrizetbe vett személyről.
	A főkapitányi tájékoztató szerint a fogvatartott (panaszos) 2001. március 13-án orvosi vizsgálaton vett részt. A rendőrorvos jó fizikális állapotban lévőnek és fogdában elhelyezhetőnek találta. Ezen orvosi vélemény alapján helyezték el a fogvatartott személyt a BRFK XX. és XXIII. kerületi Rendőrkapitányság fogdájában. Fogdába helyezését követő napon, 2001. március 14-én a panaszost ismét megvizsgálta orvos, mert kisebb fájdalmakra panaszkodott. A rendőrorvos úgy foglalt állást, hogy a fogvatartott nem szorul azonnali ellátásra, de belgyógyászati beutalót kiállít részére. A szakorvosi vizsgálatra azonban már nem volt lehetőség, mert a bíróság nem rendelte el előzetes letartóztatását, hanem 2001. március 15-én szabadlábra helyezte.
	Végül megjegyezte a főkapitány, hogy a panaszos jogorvoslattal élt gyanúsítottá nyilvánítása és őrizetbe vétele ellen, de azt a Budapesti IX. kerületi Ügyészség a 2001. március 13-án kelt, B.IX.373/2001. számú határozatával, mint alaptalant elutasította.

2.	A főkapitány tájékoztatását elfogadtam és a következőket állapítottam meg:
	- Az Rtv. már hivatkozott 33. § (2) bekezdés b), valamint a 48. § c) pontokra figyelemmel elfogadtam, hogy a panasz előterjesztője által sérelmezett előállítás és az alkalmazott kényszerítőeszköz - bilincselés - jogszerű volt. Nem állapítottam meg alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot a kényszerítőeszköz alkalmazásának, az előállítás foganatosításának szakszerűségével és az arányosság követelménye megtartásával összefüggésben. Ezt egyrészt arra alapoztam, hogy az országgyűlési biztosnak nincs módja, sem lehetősége további bizonyítékok beszerzésére, másrészt arra, hogy az előállítás körülményei ellen a rendőri intézkedés alá vont személy nem élt jogorvoslati lehetőségével, egyébként pedig a jogszabály lehetővé teszi a fogvatartott - jelen esetben előállított - személy bilincs használatával történő kísérését.

	- Az Rtv. 33. § (3) bekezdése szerint "A Rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja még nem valósult meg, indokolt esetben ezt az időtartamot a rendőri szerv vezetője egy alkalommal 4 órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a rendőri intézkedés kezdetétől kell számítani." Az idézett törvényi rendelkezés maradéktalan alkalmazását az  iratokból nem lehetett kétséget kizáróan megállapítani. A főkapitányi tájékoztató mellékletét képező, 2001. március 12-i keltezésű előállításról készült rendőri jelentés ugyanis nem tartalmazza a személyi szabadság korlátozása megszűnésének időpontját. Ez a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogot sértette, még akkor is, ha az őrizetbe vételi határozatból következtetni lehetett az előállítást követő rendőri intézkedésre. Az előállítás megszűnése időpontjának feltüntetéséhez az előállított személynek jogos érdeke fűződött, hiszen az Alkotmány 55. § (1) bekezdése biztosítja mindenki számára a szabadsághoz és a személyi biztonsághoz való jogot. Az Alkotmány kimondja azt is, hogy senkit nem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani. Az Rtv. 33. § (3) bekezdésében foglaltak tehát törvényben biztosított garanciát jelentenek a rendőri intézkedés alá vont személy számára.
	A szóban forgó rendőri jelentésen nem szerepel az sem, hogy a panaszossal szemben eljáró rendőrök parancsnoka eleget tett-e a Szolgálati Szabályzat 51. § (3) és (4) bekezdéseiben foglaltaknak, mely jogszabályhelyek előírják, hogy a kényszerítő eszközök alkalmazását követően a rendőr elöljárója (parancsnoka) köteles vizsgálni annak szükségességét, jogszerűségét, az arányosság követelményének megtartását. Megállapításairól részletes jelentést kell készítenie. Ha megállapítása szerint a rendőri intézkedésre jogszerűtlenül került sor, az intézkedő rendőr ellen az eset súlyának megfelelő eljárást kell kezdeményeznie. Ezen mulasztásra tekintettel csorbult a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog. 
	- Nem állapítottam meg alkotmányos joggal összefüggő visszásságot az ügyben amiatt, hogy a panaszos hozzátartozóit nem értesítették az őrizetbe vételről. Ez ugyanis a rendőrségen kívül álló ok miatt - mivel a megadott címen lévő házba való bejutás nem volt lehetséges - maradt el, amikor pedig újra megkísérelhette volna a rendőrség az értesítést, az szükségtelen volt, hiszen a hozzátartozók folyamatos érdeklődésére a rendőrök a tájékoztatást megadták. Egyébként ennek ellenkezőjét a panaszos sem állította.
	- Mellőztem az alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítását a panasz azon részeiben, miszerint a panaszost olyan előállító helyiségben helyezték el, amely emberi tartózkodásra alkalmatlan volt, továbbá hogy a panaszossal szemben a rendőrök kultúrálatlan magatartást tanúsítva, etnikai hovatartozására utaló kifejezéseket használva jártak el. A panaszos ilyen állításait ugyanis a főkapitány cáfolta, az országgyűlési biztosnak pedig nincs módja, sem lehetősége további bizonyítékok beszerzésére. Így a panasz szóban forgó részeiben azokra az adatokra hagyatkoztam, melyeket a panaszos és a főkapitányi vizsgálat nyújtott. Ezek - mivel egymásnak ellentmondanak - nem tették lehetővé alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítását. Ugyanezen okok miatt mellőztem az alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság megállapítását a panaszos azon kifogása miatt, hogy előállítása ideje alatt rosszul érezte magát és kérte gyógyszerei bevételeinek engedélyezését, de azt megtagadták. 
	- A házkutatások és a lefoglalások jogosságát, továbbá késő esti, éjszakai időpontban való végrehajtásának szükségességét nem vitattam. Ennek oka az, hogy a nyomozó hatóságok (rendőrség, ügyészség) szabadon döntenek arról, hogy az általuk folytatott büntetőeljárásokban a bizonyítékokat hogyan, milyen bizonyítási eszköz (okirat, tanú kihallgatás, házkutatás, lefoglalás, stb.) útján szerzik be és a bizonyítékok felhasználásáról is szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény. Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos nem büntetőügyekben eljáró hatóság, nincs lehetősége arra, hogy meghatározza a nyomozó hatóságok számára vagy a nyomozó hatóságok helyett a Be-ben biztosított bizonyítási eszközök igénybevételének sorrendjét, időpontját és azt, hogy melyik bizonyítási eszközt alkalmazzák. A nyomozó hatóságok helyett a bizonyítékokat sem mérlegelheti. A nyomozó hatóságok mérlegelési jogköre természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha azok gyakorlása alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A vizsgált ügyben azonban ilyen jogsérelem nem merült fel.
	- Nem állapítottam meg alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot a házkutatások és lefoglalások végrehajtásának módja ellen sem, mivel a szóban forgó nyomozati cselekményeken jelen lévő - mint a házkutatást, lefoglalást elszenvedő - személy, nem élt a büntetőeljárási törvényről szóló 1973. évi I. törvény 148. §-ában biztosított jogorvoslati lehetőségével, vagyis a panaszos beadványa nem felelt meg az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglaltaknak, ami így szól: "Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva". Természetesen amennyiben a panaszos úgy véli, hogy a nyomozó hatóság által végrehajtott házkutatás és lefoglalás során kár érte, jogosnak vélt kárigényét polgári bíróság előtt érvényesítheti. A panaszos ezen jogát megállapításom nem érinti. 
	- A panasz azon részét nem vizsgáltam, mely szerint a házkutatások és lefoglalások során a Kkt. irodáiból elveszett többszázezer forint. Az országgyűlési biztos ugyanis ennek vizsgálatára - figyelemmel a már idézett Obtv. 16. § (1) bekezdésében rögzítettekre - nem rendelkezik hatáskörrel. Ha azonban a panaszos szerint a szóban forgó nyomozati cselekmények foganatosítása során sérelmére bűncselekményt követtek el, úgy feljelentést tehet akár ismeretlen, akár általa megnevezett személy ellen.

3.	A vizsgálatom során feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok ellenére ajánlást nem teszek, tekintettel arra, hogy az OBH 1848/2000. számú jelentésében az országgyűlési biztos ajánlotta a budapesti rendőrfőkapitánynak, hogy az esetleges törvénytelen fogvatartások elkerülése érdekében határozza meg belső rendelkezésben az előállításról készítendő rendőri jelentések formanyomtatványai kitöltésének maradéktalan végrehajtását és azt visszatérően ellenőriztesse, sőt az OBH 1403/2000. számú jelentésében arra kérte a főkapitányt, hogy belső rendelkezésében fogalmazzon meg olyan előírást is, ami a személyes szabadságot korlátozó intézkedésről szóló jelentés elkészítésére rendszeresített formanyomtatványnak a rendőri intézkedés parancsnoki felülvizsgálata során követendő eljárással kapcsolatos. Az ajánlást azért is mellőzöm, mert - az országgyűlési biztos szóban forgó ajánlását, illetve kérését elfogadva - a főkapitány közbiztonsági helyettese 2/2001. számú körlevelében felhívta az érintett vezetők figyelmét a személyi szabadságot korlátozó intézkedésekről készített jelentésekről szóló formanyomtatványok jogszerű és szakszerű kitöltésére. Az Obtv. 17. § (1) bekezdésére hivatkozva azonban felkérem Budapest rendőrfőkapitányát, hogy a jelen jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságokra tekintettel ismételten és nyomatékosan hívja fel a parancsnoki és a beosztotti állomány figyelmét az előállításról készített rendőri jelentések formanyomtatványainak kitöltésekor követendő eljárási szabályok maradéktalan betartására.

Budapest, 2002. március

Takács Albert