OBH 2469/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Fogarassy Edit

Az eljárás megindulása:
	A Hivatalomhoz forduló panaszos beadványában sérelmezte, hogy telefonon történt bejelentése ellenére a III. kerületi Rendőrkapitányság ügyeletese nem küldött rendőrjárőrt a lakásához. Kifogásolta továbbá, hogy a lopás miatt megindult nyomozás során a rendőrség nem tette meg a szükséges intézkedéseket a bűncselekmény felderítése érdekében.
Az ügyben alkotmányos állampolgári jogokat érintő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében felkértem a legfőbb ügyészt a lefolytatott büntetőeljárás törvényességének felülvizsgálatára; a budapesti rendőrfőkapitányt, ill. a III. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjét pedig az eljárással kapcsolatos tájékoztatásra, valamint a nyomozati iratok megküldésére.

Érintett alkotmányos jogok:
•	Jogállamiság, jogbiztonság elve (Alkotmány 2. § /1/ bek.);
•	Tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § /1/ bek.);
•	Tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 57. § /1/ bek.)

Az ügy jogszabályi háttere:
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról (Be.):
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
(2) Az eljárásban részt vevő személyek az e törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni.
(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
61. § (1) A bizonyítás eszközei különösen a tanúvallomás, a szakvélemény, a tárgyi bizonyítási eszköz, az okirat, a szemle, a helyszínelés, a bizonyítási kísérlet, a felismerésre bemutatás és a terhelt vallomása.
(2) Az eljárás során fel lehet használni a bizonyítás olyan eszközeit is, amelyeket az arra illetékes hatóságok - a törvényben meghatározott feladataik teljesítése során - a büntetőeljárás megindítása előtt szereztek meg.
(3) A bizonyítás eszközeinek nincs előre meghatározott bizonyító ereje.
(4) A kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a terhelt terhére értékelni nem lehet.
126. § (1) A feljelentés beérkezésétől számított három napon belül a nyomozás megtagadásáról vagy elrendeléséről kell határozni. Ha a feljelentés alapján ebben nem lehet megnyugtatóan állást foglalni, tizenöt napon belül a feljelentés kiegészítésének van helye. Ezt a határidőt a nyomozó hatóság vezetője indokolt esetben tizenöt nappal, ha pedig vizsgálatot kell tartani, további harminc nappal meghosszabbíthatja.
131. § (1) A nyomozás során a valóságnak megfelelő tényállás felderítése érdekében haladéktalanul meg kell tenni minden törvényes és célszerű intézkedést.
(2) A nyomozást a bűncselekménnyel összefüggő szabálysértésre is le lehet folytatni.
(3) A nyomozást az elrendelésétől számított két hónapon belül be kell fejezni. Ha az ügy bonyolultsága vagy elháríthatatlan akadály indokolja, a nyomozás határidejét a helyi ügyészség vezetője két hónappal, ezt követően a megyei főügyész legfeljebb a nyomozás elrendelésétől számított egy év elteltéig meghosszabbíthatja; egy éven túl a legfőbb ügyész jogosult a nyomozás határidejének meghosszabbítására. Ha az ügyész nyomoz, a nyomozás határidejét az ügyészség vezetője két hónappal, a felettes ügyész legfeljebb a nyomozás elrendelésétől számított egy év elteltéig hosszabbíthatja meg.
139. § (1) A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha
a) a cselekmény nem bűncselekmény, vagy azt nem a gyanúsított követte el;
b) a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, az elkövető kiléte, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el, és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;
141. § (1) A nyomozás megszüntetése nem akadálya annak, hogy a hatóság ugyanabban az ügyben utóbb az eljárást folytassa.
148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(2) Nincs helye panasznak a feljelentés kiegészítése, valamint a nyomozó hatóság egyéb adatszerző tevékenysége során végzett eljárási cselekmények, a nyomozás elrendelése, a vádemelés, továbbá a bizonyítás körébe tartozó nyomozási cselekmények elrendelése és sorrendje miatt. Csak a sértett élhet panasszal a vádemelés mellőzése miatt.
(3) A hatóság határozata vagy intézkedése elleni panasznak - ha e törvény kivételt nem tesz - nincs halasztó hatálya. Kivételesen indokolt esetben a hatóság a határozat vagy az intézkedés végrehajtását a panasz elbírálásáig felfüggesztheti.
(4) A panaszt a határozat közlésétől, illetőleg az intézkedésnek vagy az intézkedés elmulasztásának a panaszra jogosult tudomására jutásától számított nyolc napon belül lehet a hatóságnál megtenni.
(5) Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetőleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. Az ügyész, illetőleg a felettes ügyész a panaszt nyolc napon belül elbírálja.
156. § (2) Az ügyész pótnyomozást rendelhet el, ha
a) a tényállás nincs kellően felderítve

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos 1999. november 16-án tett bejelentést telefonon a III. kerületi Rendőrkapitányságon, rendőrjárőrt kérve az ingatlanához, mert felmerült benne a gyanú, hogy volt élettársa különböző dolgokat tulajdonított el onnan. Az ügyeletes tiszt közölte vele, hogy nem tud járőrt küldeni, de tegyen írásos feljelentést az ügyben. A panaszos még aznap elküldött, majd december 15-én kiegészített feljelentéseiben előadta, hogy volt élettársa az ingatlanán levő kisebbik házban lakott, és folyamatosan vitte el onnan az ő és az édesanyja vagyontárgyait, melyeket később egy zálogházban, ill. az óbudai piacon értékesített.
	A rendőrség először feljelentés-kiegészítést rendelt el, majd elrendelte a nyomozást. A nyomozó hatóság kihallgatta a gyanúsítottat és a tanúkat, majd 2000. április 4-én megszüntette a nyomozást, mert kétséget kizáróan nem lehetett megállapítani, hogy a bűncselekményt a gyanúsított - a panaszos élettársa - követte el. 
A budapesti rendőr-főkapitány tájékoztatása szerint a panaszos telefon-bejelentése nem tartalmazott olyan adatot, mely szerint azonnali, helyszíni rendőri beavatkozásra lett volna szükség. A sértett megfelelő felvilágosítást kapott az ügyeletes tiszttől, feljelentése alapján pedig a rendőrség megtette a szükséges intézkedéseket.
	A sértett panaszt nyújtott be a nyomozást megszüntető határozat ellen, amit a II. és III. kerületi Ügyészség alaptalannak talált, és május 16-án elutasított. Az indoklás szerint a nyomozó hatóság a sértett által megjelölt valamennyi tanút felkutatta és meghallgatta, de senki sem tudta tanúsítani, hogy a gyanúsított beköltözésekor milyen tárgyak voltak az általa használt lakrészben; továbbá a sértett és a gyanúsított között folyamatban levő vagyonjogi perre tekintettel az eltűnt vagyontárgyak tulajdonjoga sem tisztázott; valamint a gyanúsított védekezését - a kérdéses vagyontárgyak nem voltak a birtokában, azokat nem tulajdonította el - a nyomozás során nem lehetett megcáfolni. 
A Fővárosi Főügyészség 2000. augusztus 29-én azonban - indokaitól függetlenül, más okból - helyt adott a sértett újabb panaszának, és hatályon kívül helyezve a sérelmezett rendőrségi és ügyészségi határozatokat, pótnyomozást rendelt el. A nyomozó hatóság ugyanis nem kereste fel azt a zálogházat, ahova - a sértett tudomása szerint - a gyanúsított bevitte az értéktárgyait.
A III. kerületi Rendőrkapitányság ezt követően a nyomozást 2000. november 5-én ismételten megszüntette, mert nem lehetett megállapítani, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el. Az újabb nyomozás során meghallgatták a zálogház vezetőjét és pénztárosát, akik azonban nem ismerték fel a gyanúsítottat. A sértett panaszát a II. és III. kerületi Ügyészség 2001. január 17-én elutasította. Az ügyészség álláspontja szerint a nyomozó hatóság a szükséges és lehetséges nyomozati cselekményeket foganatosította, a bizonyítékok azonban nem támasztották alá, hogy a bűncselekményt a panaszos élettársa követte volna el, a kétséget kizáróan nem bizonyított tényt pedig nem lehet a terhelt terhére értékelni.
	A legfőbb ügyész helyettesének 2001. szeptember 6-án kelt tájékoztatása szerint azonban a Legfőbb Ügyészség - megkeresésem nyomán - felülvizsgálta az eljárás törvényességét, és ismételt pótnyomozás elrendelésére hívta fel a II. és III. kerületi Ügyészséget.
	Vizsgálatom során - a kapott tájékoztatás és a rendelkezésre álló iratok alapján - megállapítottam, hogy a nyomozó hatóság eljárása közvetlenül veszélyeztette a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogát, amit az ismételten elrendelt pótnyomozások is alátámasztanak. A rendőrség a sértett által megjelölt egyes tanúkat csak jelentős késedelemmel, ezért - életszerűen - eredménytelenül hallgatott ki, így a tanúk az eltűnt tárgyakról, azok eredetéről már nem tudtak felvilágosítást adni. A tisztességes eljárás követelménye - a Be. 5. § (1) bekezdésével összhangban - magában foglalja a tényállás megfelelő felderítésének kötelezettségét. A tényállás felderítése és az ehhez szükséges nyomozati cselekmények meghatározása ugyanakkor a nyomozó hatóságok kizárólagos feladata. 
	Az országgyűlési biztos eljárása során nem mérlegelheti a felmerült bizonyítékokat, csak azt vizsgálhatja, hogy a hatóságok mindenkor a jogszabályoknak megfelelően jártak-e el. Tekintettel arra, hogy a törvényességi felügyeletet ellátó ügyészi szervek - a Fővárosi Főügyészség és a Legfőbb Ügyészség - megtették a szükséges intézkedéseket, valamint az elrendelt pótnyomozás következtében a büntetőeljárás jelenleg is folyamatban van, további intézkedést, ajánlást nem teszek.
	Megállapítottam azonban, hogy a panaszok késedelmes ügyészi elbírálása visszásságot okozott a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggésben, ezért felhívom a II. és III. kerületi Ügyészség vezetőjének figyelmét a Be.-ben rögzített eljárási határidők betartására.

Budapest, 2001. október 30.

Takács Albert