OBH 1848/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A Mahatma Gandhi Emberi Jogi Egyesület hivatalunkhoz előterjesztett beadványa szerint a Kőbányai u. 35. szám alatti piac területén 2000. február 2-án, kínai állampolgárokat ellenőriztek a rendőrök. Ennek során igazoltattak egy állandó magyarországi tartózkodásra jogosult személyt, akit később minden előzmény nélkül súlyosan bántalmaztak, lökdöstek, rugdostak, földre tepertek, térdepeltettek, majd megbilincselték és elszállították a VIII. kerületi kapitányságra. A bántalmazott személy nyolc napon túl gyógyuló sérüléseket szenvedett.
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz, az emberi méltósághoz, a személyi biztonsághoz való jog, továbbá a kínzás, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánás tilalma sérelmének gyanúja. Ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el. Annak során vizsgálatra kértem a budapesti rendőrfőkapitányt és tájékoztatást kértem a fővárosi főügyésztől.

Érintett alkotmányos jogok 
•	Az emberi méltósághoz való jog (Alk. 54. § /1/ bek.).
•	Kegyetlen, embertelen, megalázó elbánás és büntetés tilalma (Alk. 54. § /2/ bek.).
•	A személyi biztonsághoz való jog (Alk. 55. § /1/ bek.).
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2 .§ /1/ bek.)

A vizsgálat megállapításai

1.	A főkapitány arról tájékoztatott, hogy Budapest VIII. kerületben 2000. február 2-án a Budapesti és a Pest Megyei Rendőr-főkapitányság - más társszervek bevonásával, országos rendőr-főkapitány által jóváhagyott - közös akciót tartott. Annak célja - többek között - a letelepedési és a tartózkodási engedéllyel rendelkező külföldiek ellenőrzése volt. Az akció napján 11 óra 30 perc körül a Kőbányai út 35. szám alatti "35-ös Kisáruházban" a kerületi kapitányság körzetmegbízotti alosztály vezető helyettese személyazonosság igazolására szólított fel egy kínai állampolgárokból álló csoportot, konkrétan egy kínai személyt keresett. Az intézkedés alá vont személyek a rendőr felszólításának nem tettek eleget, az igazoltatást megtagadták és fenn hangon kiabálták, hogy miért igazoltatják őket naponta többször is. A rendőr figyelmeztette őket, hogy ha nem vetik alá magukat az igazoltatásnak, úgy kényszerítő eszközt alkalmaz velük szemben és kilátásba helyezte ruházat átvizsgálásukat, valamint előállításukat is. E közben a csoport és a hozzájuk csatlakozó tömeg cipőket dobált, az asztalokat felborította, egymást lökdöste. A kialakult helyzetet észlelte a közelben tartózkodó határőrség három munkatársa, akik megpróbálták a külföldi személyeket megnyugtatni. A körzetmegbízotti alosztály vezető helyettes is felszólította a társaság két hangadóját, hogy nyugtassa meg a tömeget és adják át igazolványaikat. Ennek továbbra sem tettek eleget. Arra hivatkoztak, hogy már igazoltatták őket. Kérték, hogy igazolja magát a rendőr. A kérésre a helyettes alosztályvezető közölte nevét és rendfokozatát, valamint bemutatta azonosító jelvényét, majd ruházat átvizsgálásba kezdett és a megkezdett intézkedés biztonságos befejezése érdekében erősítést kért. Ekkor néhány személy önként átadta az igazolványát. Időközben a helyszínre érkezett az ORFK Készenléti Rendőrség állományának hat beosztottja, akik a csoportosulásba behatolva megteremtették a rendőri intézkedés biztonságos befejezésének lehetőségét. A továbbra is kiabáló és lökdösődő csoport két tagja megpróbálta a helyszínről eltávolítani a panaszban érintett személyt. Ezt a Készenléti Rendőrség beosztottai megakadályozták. A rendőri intézkedésnek ellenszegülő három személyt - testi kényszerrel (kar feszítéssel) - a földön hasra fektették, megbilincselték és az előállító gépjárműbe ültették. A földre vitel során a panaszban megjelölt kínai állampolgár mellkasa - a tömeg által korábban felborított szeméttartó állványra esve - megsérült, egy másik pedig - jobb arcával a földhöz nyomódva - hámsérülést szenvedett.
	A főkapitány megállapította azt is, hogy a szóban forgó rendőri intézkedést követően a piac területéről három kínai állampolgárt - köztük a két sérültet - előállítottak a VIII. kerületi kapitányságra. Az előállított személyeket a fogdában lévő orvos megvizsgálta és a két sérült részére kórházi beutalót állított ki. A Budapest VII. kerületi Péterfy Sándor utcai kórházban készült orvosi látlelet szerint a mellkasán sérült személy - bordatörése, fej zúzódása és bal csukló kisebesedése miatt - nyolc napon túl, az arcán sérült személy pedig - jobb szemöldök horzsolásos sérülése, arc zúzódása miatt - nyolc napon belül gyógyuló sérülést szenvedett. A szakorvos egyik személy kórházi kezelését sem javasolta, de a nyolc napon túl gyógyuló sérültet három nap múlva kontrollra visszarendelte. A harmadik előállított személyen sérülés nem volt, orvosi ellátást nem igényelt.
	A főkapitányi tájékoztató szerint az ORFK Készenléti Rendőrség IV. Bevetési Osztály helyettes vezetője még a rendőri intézkedés napján - tehát 2000. február 2-án - kivizsgálta a rendőri intézkedés jog- és szakszerűségét. Jelentésében rögzítette, hogy a hivatkozott orvosi látleletekben rögzített sérülések keletkezhettek a rendőrök által elmondott módon. Az előállítottakkal szemben intézkedő rendőrök a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (Rtv.) 29. § (1) és (2) bekezdései - melyek így szólnak: "(1) A rendőr a feladata ellátása során igazoltathatja azt, akinek a személyazonosságát meg kell állapítania. Az igazoltatott köteles a személyazonosító adatait hitelt érdemlően igazolni. A személyazonosság igazolására elsősorban a személyi igazolvány szolgál, elfogadható továbbá minden olyan okmány, amelyből az igazoltatott kiléte hitelt érdemlően megállapítható. A rendőr az általa ismert vagy más jelen lévő ismert kilétű személy közlését is elfogadhatja igazolásként. (2) Az igazoltatás megtagadása esetén az igazoltatott e célból feltartóztatható, az igazoltatás sikertelensége esetén előállítható, és a személyazonosság megállapítása céljából az igazoltatottól ujjnyomat vehető, fényképfelvétel készíthető, továbbá a külső testi jegyek észlelés és mérés alapján rögzíthetők." -, a 47. §-a - ami szerint: "A rendőr - intézkedése során - az ellenszegülés megtörésére testi erővel cselekvésre vagy a cselekvés abbahagyására kényszerítést (testi kényszert) alkalmazhat.", valamint a 48. § b/ és d/ pontjai - melyek előírják, hogy: "A rendőr bilincset alkalmazhat a személyi szabadságában korlátozni kívánt vagy korlátozott személy...b) támadásának megakadályozására,...d) ellenszegülésének megtörésére." - figyelembevételével jártak el, vagyis intézkedésük jog- és szakszerű volt, megfelelt az arányosság követelményeinek is. A kényszerítő eszközök alkalmazását sem minősítette a parancsnok bántalmazó, megtorló jellegűnek.
	A főkapitány tájékoztatója tartalmazta továbbá, hogy az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény előírásai szerint az előállított személyeket meghallgatták a történtekkel kapcsolatban. Mindhárom személy meghallgatásán jelen volt tolmács. A panaszban megnevezett személynek jogi képviselője is volt. A meghallgatott személyek egybehangzóan úgy nyilatkoztak, hogy a rendőrök bántalmazták őket, de nevüket nem tudták. Egy rendőr azonosító jelvényének számát viszont megjelölték. Szerintük ez utóbbi rendőr adott utasítást bántalmazásukra. 
Az ügyben keletkezett iratokat a VIII. kerületi kapitányság vezetője 2000. február 4-én megküldte a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatalnak, ahol - hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétségének alapos gyanúja miatt a rendőrök ellen - nyomozást rendeltek el. Garázdaság bűntettének alapos gyanúja miatt - a 148-830/2000. bü. szám alatt - a kerületi kapitányság is elrendelt nyomozást a három kínai állampolgárral szemben. A garázdaság gyanúsítottjai közül kettőnek a tartózkodási helye azonban időközben ismeretlen lett. Ezért a nyomozást 2000. augusztus 25-én felfüggesztették. A vizsgálati osztályvezető helyettes telefonon megerősítette, hogy az eljárás jelentésem írásba foglalása időpontjában is fel volt függesztve. 

2.	A fővárosi főügyész tájékoztatója szerint - a fent hivatkozott kínai állampolgárok meghallgatásáról felvett jegyzőkönyvek tartalma alapján - a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal Nyom. 185/2000. szám alatt, 2000. február 9-én, hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétségének alapos gyanúja miatt valóban elrendelt nyomozást azzal a rendőrrel szemben, akinek azonosító jelvényének a száma ismert volt. A büntetőeljárást 2000. június 29-én bizonyíték hiányában megszüntette a nyomozó hivatal. A határozat indokolási része tartalmazta, hogy a gyanúsítás alapját képező bántalmazást a rendőr és határőr tanúk vallomásai, az intézkedő rendőrök jelentései, valamint az eljárás során beszerzett igazságügyi orvosszakértői vélemény cáfolta. Különösen az orvosszakértői vélemény nem támasztotta alá, hogy a rendőrök test szerte ütötték, rugdosták az előállított személyeket. A szóban forgó bántalmazás elszenvedése esetén ugyanis legalább hámhorzsolásos, vagy vérbeszűrődéses lágyrész zúzódásoknak kellett volna keletkeznie. Ilyen sérülésekről viszont orvosi adat nem volt.
	A főügyész tájékoztatott arról is, hogy a nyomozást megszüntető határozat ellen a három kínai állampolgár jogi képviselője panasszal élt. Panaszában a határozat hatályon kívül helyezését és az eljárás folytatását kérte. Szerinte a nyomozó hivatal téves következtetéseket vont le a rendelkezésére álló adatokból. A panaszt a Fővárosi Főügyészség 2000. július 28-án kelt, NF. 4439/2000/I-1. számú határozatában elutasította. A fővárosi főügyész-helyettes döntésében rámutatott, hogy a nyomozás megszüntetése megalapozott, a megszüntetés jogcíme helyes volt. A sérelmezett határozat a tényállást iratszerűen állapította meg. A nyomozó hatóság a lehetséges bizonyítékokat beszerezte, azokat határozatában ismertette és indokolta azt is, hogy miért nem lehetett kétséget kizáróan bizonyítani bűncselekmény elkövetését. Ezen kívül a nyomozó hivatal az eljárás megszüntetésekor nemcsak a "hivatalos személyek" vallomását vette figyelembe, hanem valamennyi tanúvallomást, okirati bizonyítékot és szakértői véleményt értékelt. A határozatban kifejtette a főügyész-helyettes továbbá, hogy a panaszt előterjesztő jogi képviselő sem jelölt meg olyan tényt vagy körülményt, amely megalapozta volna az eljárás továbbfolytatását, a nyomozó hatóságot pedig kötötte az a büntető eljárási alapelv, mely szerint a kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a gyanúsított terhére nem lehet értékelni.

3.	A megkeresett szervek vezetőinek tájékoztatását elfogadtam és a következőket állapítottam meg:
	- Az igazoltatás szükségességét nem vitattam, mivel azt a rendőrök a letelepedési és a tartózkodási engedéllyel rendelkező külföldiek ellenőrzése céljából, az országos főkapitány által jóváhagyott terv alapján végrehajtott akció keretén belül foganatosították, továbbá mert a rendőrök konkrétan is kerestek egy kínai állampolgárt. Ez utóbbi miatt nem kifogásoltam azt sem, hogy a panaszban megnevezett személyt és társait ugyanazon a napon nem először igazoltatták. Egyébként sem okoz önmagában alkotmányos joggal összefüggő visszásságot, ha a rendőr rövid időn belül, ugyanazt a személyt többször kötelezi az igazoltatás tűrésére, mivel azt a jogszabály nem zárja ki. Álláspontomat az előzőekben már hivatkozott Rtv. 29. § (1) és (2) bekezdéseire, valamint az Rtv. 30. § (1) bekezdésére alapoztam. Ez utóbbi jogszabályhely kimondja ugyanis, hogy "A Rendőrség ... a közbiztonságot veszélyeztető cselekmény vagy esemény megelőzése, megakadályozása érdekében a rendőri szerv vezetője által meghatározott ... közterület kijelölt részén az oda belépőket vagy az ott tartózkodókat igazoltathatja." A konkrét esetben országos főkapitányi engedéllyel, a főkapitány által kijelölt piac területén, külföldiek jogsértő Magyarországon tartózkodásának megelőzése céljából végeztek igazoltatást a rendőrök. 
	- Az Rtv. 29. § (2) bekezdése szerint igazoltatás alkalmával, ha az igazoltatott személy az igazoltatásnak nem tesz eleget, e célból feltartóztatható, az igazoltatás sikertelensége esetén előállítható. A 29. § (4) bekezdés pedig így szól: "A rendőr az igazoltatott személy ruházatát ... átvizsgálhatja, ha azt a személyazonosság megállapítása ... szükségessé teszi." Ezekre figyelemmel nem keletkeztetett alkotmányos joggal összefüggő visszásságot, hogy - miután az igazoltatásnak nem tettek eleget az arra felszólított személyek - az eljáró rendőr kilátásba helyezte ruházat átvizsgálásukat, valamint előállításukat.
	- Az Rtv. 33. § (2) bekezdés a/ pontja szerint "A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, aki a rendőr felszólítására nem tudja magát hitelt érdemlően igazolni, vagy az igazolást megtagadja;...". Ezt az előírást a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet (szolgálati szabályzat) 37. §-a tovább részletezi azzal, hogy kimondja: "(1) Az igazolás megtagadása vagy a személyi adatok hitelességének hiánya miatt megkezdett előállítás végrehajtását mellőzni kell, ha az intézkedés alá vont személy az előállítás közben megfelelően igazolja magát, vagy személyazonosságát a rendőr megállapította, ellene bűncselekmény gyanúja nem merült fel, vele szemben kényszerítő eszköz alkalmazására nem került sor..." Ezen kívül a már szintén említett Rtv. 48. § d/ pontja lehetőséget ad a bilincs használatára a személyi szabadságában korlátozni kívánt vagy korlátozott személy ellenszegülésének megtörése céljából. Az idézett jogszabályi előírásokra figyelemmel - vagyis mert az igazoltatást a rendőri intézkedés alá vont személyek megtagadták, a helyszínről el akartak távozni, és közben kiabáltak, dobáltak, asztalokat borítottak fel, rugdostak, vagyis bűncselekmény elkövetésére utaló, kirívóan közösség ellenes magatartást tanúsítottak - elfogadtam, hogy a panasz előterjesztője által sérelmezett előállítás és az alkalmazott kényszerítőeszköz - bilincselés - jogszerű volt. Nem állapítottam meg alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot a kényszerítőeszköz alkalmazásának, az előállítás foganatosításának szakszerűségével és az arányosság követelménye megtartásával összefüggésben sem. Az országgyűlési biztosnak ugyanis nincs módja, sem lehetősége további bizonyítékok beszerzésére. Az adott esetben az intézkedő rendőrök parancsnoka volt abban a helyzetben, hogy ezeket megítélje. A parancsnok pedig - a szolgálati szabályzat 51. § (3) és (4) bekezdéseiben foglaltaknak megfelelően - a szóban forgó rendőri intézkedéseket megvizsgálta, megállapításairól részletes jelentést készített. Úgy ítélte meg, hogy a kényszerítő eszközök alkalmazása törvényes, a rendőri intézkedés, a bilincs használat szakszerű volt, és az arányosság követelménye is érvényesült. Ezt nem vitattam, mert az előállítás körülményei ellen a rendőri intézkedés alá vont személyek nem éltek az Rtv-ben szabályozott jogorvoslati lehetőségükkel. A parancsnoki kivizsgálás eredményét azért sem vontam kétségbe, mert a VIII. kerületi kapitányság vezetője az ügyben keletkezett iratokat haladéktalanul - 2000. február 4-én, vagyis a rendőri intézkedést követő második napon -  megküldte a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatalnak. Az iratok tartalma alapján ugyanis felmerült a hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétségének gyanúja, melynek nyomozása kizárólagos ügyészségi hatáskörbe tartozik.
	- Az Rtv. 33. § (3) bekezdése előírja, hogy "A Rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja még nem valósult meg, indokolt esetben ezt az időtartamot a rendőri szerv vezetője egy alkalommal 4 órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a rendőri intézkedés kezdetétől kell számítani." Az idézett törvényi rendelkezés maradéktalan alkalmazását az  iratokban nem lehetett követni. A főkapitányi tájékoztató mellékleteiből ugyanis megállapítottam, hogy az előállításokról készült rendőri jelentések nem tartalmazták a személyi szabadság korlátozása megszűnésének időpontját. Ez a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogot sértette. Az előállítás megszűnése időpontjának feltüntetéséhez az előállított személyeknek ugyanis jogos érdeke fűződött, hiszen az Alkotmány 55. § (1) bekezdése biztosítja mindenki számára a szabadsághoz és a személyi biztonsághoz való jogot. Az Alkotmány kimondja azt is, hogy senkit nem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani. Az Rtv. 33. § (3) bekezdésében foglaltak tehát törvényben biztosított garanciát jelentenek a rendőri intézkedés alá vont személy számára. Ha a rendőr ezeknek a szabályoknak nem tesz eleget, minden esetben felmerül a törvénytelen fogvatartás gyanúja, ami megalapozza a kártérítésre való jogosultságot (Alkotmány 55. § /3/ bek.).
	- Az ügyészségi nyomozó hivatal nyomozást megszüntető, valamint a Fővárosi Főügyészség jogorvoslati kérelmet elutasító határozatával kapcsolatban alkotmányos emberi joggal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg. Ezen döntésemet arra alapoztam, hogy  a nyomozó hatóságok (rendőrség, ügyészség) a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény.
	Szükségesnek tartom annak megvilágítását is, hogy a bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a nyomozó hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el. Az országgyűlési biztos azonban nem büntetőügyekben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyekben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A vizsgált ügyben ilyen jogsérelem nem történt. Ezért a nyomozó hatóságok döntéseinek - konkrétan a hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége miatt folyamatban volt nyomozás megszüntetésének, valamint a három kínai állampolgár ellen garázdaság büntette miatt elrendelt nyomozás felfüggesztésének - megalapozottságát nem vontam kétségbe.

4.	A vizsgálatom során feltárt alkotmányos visszásság megszüntetése, illetve jövőbeni elkerülése érdekében - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 20. § (1) bekezdése alapján - ajánlom
	- a budapesti rendőrfőkapitánynak, hogy az esetleges törvénytelen fogvatartások elkerülése érdekében határozza meg belső rendelkezésben (körlevélben) az előállításról készített rendőri jelentések kötelező tartalmát és annak végrehajtását visszatérően ellenőriztesse.
	Kérem a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetőjét, hogy ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéseiről az Obtv. 20. § (1) bekezdésében meghatározott 30 napon belül szíveskedjen tájékoztatni.

Budapest, 2001. február 23.

Gönczöl Katalin