OBH 1832/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Kapcsolódó ügyszámok: OBH 1920/2001., OBH 2119/2001., OBH 2846/2001., OBH 2662/2001., OBH 2868/2001., OBH 2957/2001., OBH 3724/2001., OBH 1536/2002.
Előadó: dr. Nagy Réka

A vizsgálat megindulása
	2001. február 12-én a Blikk című napilapban " A számlázást is felszámítják" címmel cikk jelent meg arról, hogy a Fővárosi Vízművek Rt. után a Fővárosi Csatornázási Művek Rt. is díjat vezet be a mellékmérőkre lebontott számlák kiállításáért.
Az országgyűlési biztos hivatalból indított az ügyben vizsgálatot, melyhez 2001. májusáig folyamatosan érkeztek egyéni panaszok is.
A panaszok a díj bevezetését különböző szempontokból sérelmezték.  Volt, aki a szerződés vizsgálatát kérte és úgy találta, hogy a díj bevezetését a szolgáltató monopolhelyzete tette lehetővé ( OBH 1920/2001., OBH 2119/2001., OBH 1536/2002.).
Egy másik panaszos azt sérelmezte, hogy a szerződés módosítási javaslatára a szolgáltató nem reagált, továbbá sérelmezte, hogy olyan személyi adatokat kérnek a szerződéshez, mely az állampolgárok személyes adatok védelméhez fűződő jogát sértik. ( OBH 2846/2001, OBH 3724/2001.)
Egy panaszos beadványa szerint a díj bevezetése hátrányos megkülönböztetéshez vezet a családi házas ingatlannal rendelkezőkkel szemben, mert a családi házzal rendelkezőknél nincs mellékvízmérő, ezért ott nem is kell kiállítani ilyen számlát. ( OBH 2662/2001.)
Az OBH 2868/2001. ügyszámmal megjelölt panaszban is a díj bevezetését sérelmezték. 
Az OBH 2957/2001. - es számú ügyben a panaszos azért kifogásolta a díj bevezetését, mert véleménye szerint minden gazdálkodó szerv köteles számlát kiállítani külön díj nélkül az ÁFA tv. alapján.
Az Alkotmányban biztosított piacgazdasághoz fűződő ( Alk. 9. § (2)) jog és a diszkrimináció tilalmának érvényesüléséhez kapcsolódó jog ( Alk 70/A §) sérelmének gyanúja miatt indítottam az ügyben vizsgálatot.

Megállapított tényállás
	A Fővárosi Csatornázási Művek Rt. az elmúlt év első negyedében a következő tartalmú "díjmegosztási szerződés a mellékvízmérős csatornadíj fizetővel" szerződés kötési ajánlatot küldte meg fogyasztóinak:
" 1. A díjfizető közli, hogy bevezetőben körülírt ingatlanrészen .... db mellékvízmérőt létesített, melyekre a Fővárosi Vízművek Rt.-vel díjmegosztási szerződést kötött.
2. A díjfizető kéri az FCSM Rt-t, hogy a Fővárosi Vízművek Rt. vagy megbízottja által az 1. pontban írt, hitelesített mellékmérőn leolvasott vízmennyiség alapján a mindenkori hatósági áron állítson ki mellékvízmérős szennyvízelvezetési díjszámlát és ezt küldje meg részére.  Továbbá a mellékvízmérős szennyvízelvezetési díjszámla összegét a bekötési vízmérő alapján készített szennyvízelvezetési számlából vonja le. (...)
5. A mellékvízmérős szennyvízelvezetési díjszámla készítésével összefüggő szolgáltatások díja 76 Ft+25 % ÁFA , azaz 95 Ft/számla/fogyasztási hely.  Az FCSM Rt. a fenti szolgáltatási díjat jogosult megváltoztatni. (...)
19. Ezen szerződés csak akkor lép hatályba, ha
a) (...)
b) a szerződő felek az I., II., III.,IV., pontokban az előre nyomtatott adatokat elfogadták, azon nem változtattak."

2001. november 1-től szerződés 5. pontja a Versenytanács egyetértésével a következőképpen módosult:

"5. A mellékmérős szennyvízelvezetési díjszámla készítésével összefüggő szolgáltatások díja 76 Ft+25 % ÁFA, azaz 95 Ft/számla/fogyasztási hely."

Alkalmazott jogszabályok
A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. tv.
9.§ (2) A Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát és a gazdasági verseny szabadságát.
70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.

A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. tv.
201. § (1) A szerzôdéssel kikötött szolgáltatásért - ha a szerzôdésbôl vagy a körülményekbôl kifejezetten más nem következik - ellenszolgáltatás jár.
(2) Ha a szolgáltatás és ellenszolgáltatás között anélkül, hogy az egyik felet az ajándékozás szándéka vezetné, a szerzôdés megkötésének idôpontjában feltűnôen nagy az értékkülönbség, a sérelmet szenvedô fél a szerzôdést megtámadhatja.

A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi  LVII. tv.
13. § (1) A víziközművek működtetése során végzett vízellátás, szennyvízelvezetés, -elhelyezés és -tisztítás, valamint egyesített rendszer esetén a csapadékvíz-elvezetés közüzemi tevékenység. A víziközművek működtetôit a közüzemi tevékenység keretében az ivóvízellátás és a szennyvízelvezetés szolgáltatására szerzôdéskötési kötelezettség terheli.
(2) Az (1) bekezdésben említett közüzemi tevékenységre a Polgári Törvénykönyvnek a szerzôdésre vonatkozó általános szabályait és a közüzemi szerzôdésre vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni.
(3) A közüzemi tevékenységgel nyújtott szolgáltatásért díjat kell fizetni. A díjfizetés elmulasztása miatt a vízellátást a közüzem korlátozhatja - termelési célú vízfelhasználásnál szüneteltetheti - azonban a létfenntartási ivó- és közegészségügyi, katasztrófa-elhárítási vízigények kielégítéséhez szükséges vizet ebben az esetben is szolgáltatni kell.
(4) A közüzemi szolgáltatás minôségi követelményeit, a feleket szerzôdés alapján megilletô alapvetô jogokat és kötelezettségeket - ideértve a szerzôdéskötési kötelezettség korlátozásának feltételeit is - a Kormány rendeletben állapítja meg.

A közműves ivóvízellátásról és a közműves szennyvízelvezetésről szóló 38/1995. (IV. 5.) Korm rendelet
1. § (1) A közműves ivóvízellátás és a közműves szennyvízelvezetés közüzemi szolgáltatás. A szolgáltatást végzô (a továbbiakban: a szolgáltató) az ivóvízművek, illetôleg a szennyvízelvezetô művek (a továbbiakban együtt: víziközművek) üzemeltetésével köteles a víziközmű hálózatba bekötött ingatlan tulajdonosának, illetôleg egyéb jogcímen használójának (a továbbiakban együtt: fogyasztó) ivóvizet szolgáltatni, illetôleg az ingatlanon keletkezô szennyvizek - továbbá egyesített rendszerű szennyvízelvezetés esetén a csapadékvizek - összegyűjtését, károkozás nélküli elvezetését és tisztítását elvégezni (a továbbiakban: szolgáltatás).
2. § E rendelet alkalmazásában:
28. szolgáltatási pont:
b) szennyvízelvezetés szolgáltatási pont: a szennyvíz bekötôvezetéknek a fogyasztó felôli végpontja;
8. § (1) A szolgáltatásért a fogyasztónak külön jogszabály szerinti díjat kell fizetnie, kivéve, ha a szolgáltatóval ennél alacsonyabb díj alkalmazásában állapodott meg.
(2) A szolgáltató a szolgáltatás díjáról szolgáltatási helyenként és idôszakonként - az általános forgalmi adóról szóló törvény elôírásainak, illetôleg az árjogszabályoknak megfelelô - számlát bocsát ki, melyet a fogyasztó a szerzôdésben meghatározott feltételekkel köteles kiegyenlíteni.

Az önkormányzati tulajdonú víziközműből szolgáltatott ivóvíz, valamint az önkormányzati tulajdonú víziközmű által biztosított szennyvízelvezetés, szennyvíztisztítás és - kezelés legmagasabb hatósági díjának Budapest Főváros közigazgatási területén történő megállapításáról, továbbá a díjalkalmazás feltételeiről
1.§ (3) A megállapított ivóvíz- és csatornadíj a bekötési vízmérő(k) alapján történő számlázás költségeit tartalmazza.

Az általános forgalmi adóról szóló 1992. évi LXXIV tv.
43. § (1) Az adóalany köteles az általa teljesített termékértékesítésrôl és szolgáltatásnyújtásról
a) számlát;
b) készpénzzel vagy készpénz-helyettesítô eszközzel történô fizetés esetén pedig kérésre - a kibocsátó döntésétôl függôen - egyszerűsített számlát vagy számlát kibocsátani, azzal, hogy számla kibocsátása esetén a teljesítés idôpontja a készpénzzel vagy készpénz-helyettesítô eszközzel történô fizetés idôpontja.

A vizsgálat megállapításai

I.) Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX törvény ( a továbbiakban: Obtv.) 16. §-ában foglalt rendelkezés szerint az országgyűlési biztoshoz az fordulhat, akinek megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg az intézkedés elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.  Ez a rendelkezés, valamint az Obtv. 29. §-ában foglalt rendelkezés az, amely az országgyűlési biztos hatáskörét meghatározza.  Ezen rendelkezések alapján nem vizsgálhatja az országgyűlési biztos az olyan beadványokat, amelyek nem közszolgáltatók, illetve nem hatóságok tevékenységét, vagy éppen mulasztását sérelmezik.
A jelentésben szereplő esetek során a panasszal érintett szerv a Fővárosi Csatornázási Művek Rt.  A szolgáltató közszolgáltatónak minősítése rendkívül egyszerű.  
A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. tv. 13. § (1) bekezdése alapján a szennyvízelvezetés közüzemi tevékenység.  A közüzemi tevékenységre a Ptk. szerződésre vonatkozó általános szabályai és a közüzemi szerződésre vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni ((2) bek.)  A feleket megillető alapvető jogokat és kötelességeket a közműves ivóvízellátásról és közműves szennyvízelvezetésről szóló 38/1995. ( IV.5.) kormányrendelt határozza meg.
	A rendelet 1. § (1) bekezdése a szennyvízelvezetést közüzemi szolgáltatásnak minősíti.  Ezen rendelkezésekből kiindulva azt kellett megállapítani, hogy a szennyvízelvezetés, mint közüzemi tevékenység ténylegesen mit takar.  A rendelet 2. § -ának 28. pontja határozza meg a szolgáltatási pontot.  Ez alapján szennyvízelvezetési szolgáltatási ponton a szennyvíz bekötővezetéknek a fogyasztó felőli végpontját kell értenünk.  A közüzemi szolgáltatás tehát a bekötővezetéknek a fogyasztó felöli végpontját jelenti.  Ehhez kapcsolódóan a 8. § (2) bekezdése alapján a szolgáltató a szolgáltatás díjáról szolgáltatási helyenként és időszakonként számlát bocsát ki.  Ezzel összhangban a 4/1995. (II.13.) Főv. Kgy sz. rendelet 1. § (3) bekezdése akként rendelkezik, hogy a megállapított ivóvíz- és csatorna díj a bekötési mérők alapján történő számlázás költségeit tartalmazza.
Mindezen rendelkezések alapján megállapítható, hogy a szolgáltató kötelezettsége számlakiállítás tekintetében arra terjed ki, hogy bekötési mérőnként külön ellenszolgáltatás nélkül számlát állítson ki.
Az Alkotmánybíróság 2001. május 8-án született 543/B/2000. számú határozatában foglakozott a vízszolgáltatók mellékmérőnként kiállított számlázási gyakorlatával.  Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a vízszolgáltatók esetén a szabályozás azon a körülményen alapul, hogy a szolgáltató szolgáltatási kötelezettsége a "szolgáltatási pontig" áll fenn.  Az Alkotmánybíróság már több döntésében megállapította, hogy a közüzemi szolgáltatások a szolgáltatási kötelezettség és más sajátosságok ellenére polgári jogi jogviszonyban teljesülnek.  Az Alkotmánybíróság megállapította azt is, hogy a mellékvízmérőn mért vízmennyiség számlázási költségeit nem jogszabályi előírás, hanem az elkülönített vízhasználóval kötött mellékvízmérős számlázási szerződés határozza meg.
	Az elemzés során megállapítottam, hogy a panaszosok többsége a szerződések vizsgálatát kéri hivatalomtól.
A panaszosok egyrészt azt kérdőjelezték meg, hogy a számla kiállítása külön szolgáltatásnak minősül-e, másrészt a számla-kiállítási díj mértékének túlzottnak minősítésével a szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűsége elvének sérelmét feltételezik.
A polgári jog szerint minden olyan magatartás, amelyet a jogosult a kötelezettől követelhet, illetőleg, amelyet a kötelezett a szerződés alapján tanúsítani köteles szolgáltatásnak minősül.
Tekintettel arra, hogy a fent említett jogszabályi rendelkezésekből az következik, hogy a szolgáltatónak nem tartozik alaptevékenysége körébe a mellékszámla kiállítás, ezért arra csak a külön erre vonatkozó szerződés kötése esetén köteles.
A Ptk 200. § (1) bekezdése értelmében a felek a szerződés tartalmát szabadon állapítják meg, ezért szabadon alakíthatják ki a szolgáltatás ellenértékét is.  
A szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűsége sokáig nem jelent meg jogelvként az Alkotmánybíróság gyakorlatában, a jogelv alapja az ún. értéktörvény ( egyenértékűségi szabály, az értékgarancia elve).  Az értékgarancia a tulajdon alapjogi védelmével kapcsolatban található meg az Alkotmánybíróság határozataiban.  Az 55/1998. ( XI. 27.) AB határozat indokolása a következőket fejtette ki a szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségének Ptk-ban megfogalmazott követelményéről:
" A Ptk 201. § (2) bekezdése nem abszolút tilalomként nyilvánítja ki a szolgáltatás-ellenszolgáltatás értékkülönbségének előfordulását, hanem megtámadási lehetőséget biztosít a sérelmet szenvedő fél számára.  A jogvita elbírálása a rendes bíróság hatáskörébe tartozik."
A 267. számú Polgári Kollégiumi állásfoglalás következőképpen értelmezi a szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségére vonatkozó rendelkezést:
" A szerződésnek a szolgáltatás-ellenszolgáltatás feltűnően nagy értékkülönbségére alapított megtámadása esetében annak megállapításához, hogy ez az értékkülönbség feltűnően nagy-e, a bíróságnak vizsgálnia kell a szerződéskötés körülményeit, a szerződés egész tartalmát, a forgalmi érték viszonyokat, az ügylet jellegéből eredő sajátosságokat, a szolgáltatás, ellenszolgáltatás meghatározásának módját."
Az elemzés alapján megállapítottam, hogy nincsen hivatalomnak hatásköre arra, hogy egy közszolgáltatóval kötendő szerződés tartalmi elemeit és az abban szereplő díjtételeket vizsgálja.
	A mellékszámla kiállításáért kért díj mértékének vizsgálatára abban az esetben, ha a díj irreálisan magas mértékét a szolgáltató monopolhelyzetével hozzuk összefüggésbe a Gazdasági Versenyhivatalnak van hatásköre, a szolgáltatás-ellenszolgáltatás egyenértékűségének megkérdőjelezése esetén pedig polgári bíróságnak van hatásköre az ügyben eljárni.

II.) El kellett utasítanom, ezért azon panasz vizsgálatát is, mely a szolgáltató monopolhelyzetével hozta összefüggésbe a számla-kiállítási díj bevezetését, ugyanis a szolgáltató monopolhelyzetének vizsgálatára, valamint annak elemzésére, hogy egy monopolhelyzetben lévő szolgáltató lépése a monopolhelyzettel való visszaélésnek minősíthető-e a Gazdasági Versenyhivatalnak van hatásköre.
A Gazdasági Versenyhivatal vizsgálatot folytat a Fővárosi Csatornázási Művek Rt.-vel szemben abból a szempontból, hogy érvényesíthet-e a szolgáltató a számla kiállításért díjat és az alkalmazott díj mértékét is vizsgálja.  A vizsgálat még nem zárult le.

III.) Elutasítottam azon panaszok vizsgálatát is, melyek szerint a szolgáltató nem egyeztetett a szerződés tartalmát illetően a fogyasztókkal annak ellenére, hogy a fogyasztók azt kezdeményezték.
Az egyik panaszos esetében ( 3724/2001.) kiderült, hogy végső soron semmilyen formában nem kezdeményezte a szolgáltatóval való egyeztetést, ezért a beadványa ebből a szempontból félreérthető volt, melyet a panaszossal való telefonos egyezetés során tisztáztam.
A második esetben ( OBH 2846/2001.) is kiderült, hogy sem a Fővárosi Csatornázási Művek Rt., sem pedig a Díjbeszedő Rt. nem regisztrált ilyen tartalmú beadványt és ezt a panaszos később meg is erősítette.
Mindkét esetben tehát anélkül fordultak hozzám a panaszosok, hogy a szolgáltatóval bármilyen előzetes egyeztetést kezdeményeztek volna, ezért a vizsgálatot elutasítottam.

IV.) A személyes adatok érintettségével összefüggő panaszt még vizsgálatom megindításakor áttettem további intézkedés végett az adatvédelmi biztoshoz, így ezzel a panasszal kapcsolatban válasz az adatvédelmi biztostól várható.

V.) A diszkrimináció tilalmának megsértésével kapcsolatos panasz vizsgálata során megállapítottam, hogy a szolgáltatási pont mind a társasházak mind pedig a családi házak esetében a fővízmérő, azzal a különbséggel, hogy családi ház esetében fővízmérő - mint szolgáltatási pont - egyben a ház vízórája is.
Társasházak esetében a lakóknak lehetőségük van azonban arra, hogy mellékvízmérőt szereltessenek lakásukba, melynek leolvasását a közös képviselővel egyeztetve megoldják és a fővízmérőre kiállított számlát ezen mérések alapján elosszák egymás között.
A vizsgálat során megállapítottam, hogy a mellékvízmérő felszerelése értelemszerűen szükségtelen családi házak esetén, mert a mellékmérő felszerelése nem töltené be azt a célt, amit a több lakásos házak esetében betölt, vagyis a vízfogyasztás tényleges fogyasztás alapján történő megosztását.
Nem okoz a diszkrimináció tilalmával összefüggésben alkotmányos jogokkal összefüggésben sérelmet az a tény, hogy a mellékmérőkkel nem rendelkező családi házakban lakó személyeknek nem kell a mellékvízmérőkre lebontott fogyasztás után kiállított számláért díjat fizetni és a társasházakban opcionális lehetőség az, hogy valaki rendelkezik-e mellékmérővel és ez alapján igényt tart-e a külön számlákra, míg mások mellékmérők nélkül, a fővízmérőn mért fogyasztást osztják el valamilyen egyedileg meghatározott szempont szerint ( pl. m2, vagy lakók száma) és így szintén nem fizetnek a külön számlák kiállításáért díjat.

VI.) A legutolsó panasz miszerint az ÁFA tv. rendelkezései alapján a szolgáltatónak a számlát ingyenesen kell kibocsátani, jogi szempontból nyilvánvalóan alaptalan, ezért annak vizsgálatát elutasítom.
A panasz azért tekinthető alaptalannak, mert az általános forgalmi adóról szóló 1992. évi LXXIV tv. 43. §-ából nem az a követelmény vezethető le, hogy az adóalanynak ingyenesen kell számlát kiállítania, hanem az vezethető le, hogy számlát köteles kiállítani az általa nyújtott szolgáltatás után.

Budapest, 2002. február 19.

Lenkovics Barnabás