OBH 1252/2001.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos sérelmezte, hogy a K-i Rendőrkapitányság járőrei - véleménye szerint megalapozatlanul - közlekedési szabálysértés miatt helyszíni bírságot szabtak ki vele szemben. A panasz alapján  az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az 1993. évi LIX. tv. (Obtv.) 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendelt el.

Érintett alkotmányos jog: 
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 

Alkalmazott jogszabályok:
1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendelet a közúti közlekedés szabályairól
3. § (1) Aki a közúti közlekedésben részt vesz, köteles
b) a közúti jelzések rendelkezéseinek, továbbá a forgalom irányítására, ellenőrzésére jogosultak utasításainak eleget tenni;
6. § (2) Ha a rendőr a forgalmat nem útkereszteződésben irányítja,
a) a járművek megállítására
aa) karjának vagy fehér szegélyű piros tárcsának függőleges feltartásával, piros vagy fehér fény körbeforgatásával, illetőleg síppal ad jelzést.

1999. évi LXIX. törvény a szabálysértésekről
134. § (1) A szabálysértést meghatározó jogszabályban megállapított esetekben a (2) bekezdésben felsoroltak a szabálysértés tetten ért elkövetőjét helyszíni bírsággal sújthatják.
135. § (1) A helyszíni bírság összege ötszáz forinttól tízezer forintig terjedhet.
(2) Ha az elkövető a helyszíni bírság kiszabását - a jogkövetkezményekről szóló tájékoztatás után - tudomásul veszi, a bírságolás ellen jogorvoslatnak helye nincs.
(3) Tudomásul vett helyszíni bírság esetén az elkövető részére készpénz-átutalási megbízást kell átadni és fel kell hívni, hogy a bírságot harminc napon belül fizesse be.
(4) A tudomásul vett helyszíni bírságot a befizetés elmulasztása esetén az egyébként irányadó rendelkezések szerint kell behajtani.
137. § Ha az elkövető vagy a gépjármű üzemben tartója a helyszíni bírság kiszabását nem veszi tudomásul, a szabálysértési eljárást az egyébként irányadó rendelkezések szerint kell lefolytatni. Így kell eljárni akkor is, ha a gépjármű üzemben tartójának megküldött készpénz-átutalási megbízást harminc napon belül nem fizetik meg.

218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet az egyes szabálysértésekről
A közúti közlekedés rendjének megzavarása
46. § (1) Aki a közúti közlekedés szabályait megszegi és ezzel másnak vagy másoknak életét, testi épségét vagy egészségét gondatlanságból közvetlen veszélynek teszi ki vagy könnyű testi sértést okoz,
százezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.

10/2000. (II. 23.) BM rendelet a helyszíni bírságolás részletes szabályairól
2. § (1) Ha jogszabály helyszíni bírság kiszabását lehetővé teszi és a hatóság tagja a helyszíni bírság kiszabása mellett dönt, ezt közli az elkövetővel és egyben tájékoztatja a jogkövetkezményekről. Ha az azt elkövető a helyszíni bírságolás tényét és a helyszíni bírságolás összegét tudomásul veszi, a hatóság tagja helyszíni bírságot szab ki. A helyszíni bírság tudomásul vétele esetén a hatóság tagja tájékoztatja az elkövetőt a pénzbírság végrehajtására vonatkozó törvényi rendelkezésekről [Sztv. 111. § (1)-(4) és (12) bek.].
(2) Ha az elkövető a helyszíni bírságolás tényét nem veszi tudomásul vagy a helyszíni bírság összegét vitatja, a hatóság tagja a helyszíni bírságolást befejezi és közli az elkövetővel, hogy feljelentést tesz.

Megállapított tényállás:
	A személygépkocsival közlekedő panaszost 2000. október 16-án délelőtt, K. vasútállomás előtt, karjelzés adásával leállította a K-i Rendőrkapitányság közúti ellenőrzést végző két fős rendőrjárőre. A rendőrök szerint a panaszos figyelmetlenül vezette a gépkocsiját, mivel késve észlelte a megállásra felhívó karjelzést. A panaszost emiatt 5000 forint helyszínbírsággal büntették, az erről szóló nyomtatványt a panaszos aláírta és átvette.
	A panaszos másnap panaszbeadvánnyal fordult a kapitányság vezetőjéhez és kérte a helyszíni bírság visszavonását. Levelében leírta, hogy a karjelzést időben észlelte, a megállás során a rendőrök testi épségét nem veszélyeztette, a bírság kiszabásáról szóló nyomtatványt csak azért írta alá és vette át, mert a rendőr kilátásba helyezte, hogy ellenkező esetben feljelentést tesz ellene.
	A panaszt a kapitányság vezetője kivizsgáltatta. Az intézkedést végrehajtó rendőrjárőr jelentést készített az eseményről, amely szerint a járőrvezető a panaszosnak jó látási viszonyok között, kb. 100 m. távolságról jelezte, hogy álljon félre a gépkocsival. A járőrtársa egy előzőleg megállított IFA tehergépkocsi mellett állt. A panaszos a jelzésre először nem reagált, majd erőteljes fékezéssel megállt. A rendőröknek félre kellett ugrani a gépkocsi elől, mert úgy vélték, hogy elüti őket. A panaszos azzal indokolta sietségét, hogy 11 órára idézése van a K-i Rendőrkapitányságra. A kapitányságvezető a panaszt 2000. október 26-án kelt határozatával elutasította. A határozat indoklásában hivatkozott a szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény 135. § (2) bekezdésére, amely szerint: "Ha az elkövető a helyszíni bírság kiszabását - a jogkövetkezményekről szóló tájékoztatás után - tudomásul veszi, a bírságolás ellen jogorvoslatnak helye nincs."
	A panaszos a határozat ellen fellebbezett, ennek alapján a Vas Megyei Rendőrfőkapitányság közbiztonsági igazgatója az első fokú határozatot 90/2000.P. számú határozatával megsemmisítette. Álláspontja szerint a panaszt a rendőrségről szóló törvény szabályai szerint kellett volna elbírálni, törvénysértő volt az eljárás, mert az első fokon eljáró szerv elmulasztotta a tényállást felderíteni, ugyanakkor megállapította, hogy az intézkedő rendőrök által leírt tényállás - bizonyítottsága esetén - a közúti közlekedés rendjének megzavarása szabálysértését valósította meg, amely helyszíni bírsággal nem szankcionálható.
	A határozat alapján a kapitányság 2000. december 4-én intézkedett a helyszíni bírság visszavonására, ugyanezen a napon kelt 94/7/2000. számú határozatában ismételten elutasította a rendőri intézkedés elleni panaszt és tájékoztatta a panaszost arról, hogy a lakóhelye szerint illetékes rendőrkapitányságon szabálysértési feljelentést tesznek ellene. Az ismételt fellebbezést a Vas Megyei Rendőrfőkapitányság elutasította.
	A panaszos lakóhelye szerint illetékes Sz.-i Rendőrkapitányság, mint I. fokú szabálysértési hatóság 2001. április 13-án a panaszost 34 ezer forint pénzbírsággal büntette, amelyet a beterjesztett kifogás alapján 15 ezer forintra mérsékelt. A határozat 2001. május 16-án emelkedett jogerőre. A panaszos a pénzbírságot nem fizette ki, a behajtás nem vezetett eredményre, ezért a bíróság 2001. december 3-án a büntetést 15 nap elzárásra változtatta. A panaszos ezt követően, 2002. január 10-én befizette a pénzbírságot.

A vizsgálat megállapításai:
	Az országgyűlési biztosok eljárása a hatóságok által az állampolgároknak és más személyeknek alkotmányos jogaikkal összefüggésben okozott visszásság megállapítását vagy kizárását, illetve a visszásság orvoslását célozza. A hatóságok által elkövetett törvénysértés általában önmagában is alkotmányos visszásságot okoz - az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben -, ám erre alkalmas lehet minden olyan intézkedés vagy mulasztás is, amely nem valósít meg ugyan törvénysértést, ám az alkotmányos jogokkal összefüggésben sérelmet vagy ennek közvetlen veszélyét okozza.
	Az eljáró rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján megállapítottam, hogy a közúti ellenőrzést végző rendőrök a panaszos magatartását feltehetően a közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése szabálysértésnek minősítették, ezért vele szemben helyszíni bírságot szabtak ki. A helyszíni bírság kiszabásáról kiállított nyomtatvány érdemi részét képezi a tényállás rövid leírása és minősítése. Az intézkedő rendőrök ide csak annyit jegyeztek be, hogy (a panaszos) a "szgk-ját figyelmetlenül vezette (rendőri karjelzést késve észlelte)." A közúti ellenőrzést végző rendőröktől elvárható, hogy minősíteni tudják azokat a szabálysértési tényállásokat, amelyek alapján hatósági intézkedéseket tesznek. A minősítés elmaradása és a tényállás pontatlansága kétségbe vonhatóvá teszi a rendőri intézkedés jogszerűségét, ezáltal veszélyezteti az Alkotmány 2 § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság nélkülözhetetlen részét képező jogbiztonság követelményének érvényesülését. A vizsgált ügyben utóbb szabálysértési eljárás lefolytatására került sor, melynek során a panaszos akadálytalanul élhetett jogorvoslati jogaival, ezért a megállapított hiányosság a panaszos alkotmányos jogait nem sértette.
  	A helyszíni bírság kiszabásáról kiállított nyomtatvány tartalmazza a bírság meg nem fizetése esetére kilátásba helyezett jogkövetkezményeket, továbbá a szabálysértés elkövetésének elismeréséről szóló nyilatkozatot. Ha a cselekmény elkövetője a helyszíni bírság kiszabását a jogkövetkezményekről történt tájékoztatás után tudomásul veszi, a szabálysértés érdemi elbírálása befejeződött, az ügy lezárult. Ha a szabálysértést elkövető személy a helyszíni bírság kiszabását nem veszi tudomásul, úgy az egyébként irányadó rendelkezések szerint kell ellene az eljárást lefolytatni, tehát ez esetben feljelentést tesznek ellene. A panaszos a nyomtatvány aláírásával elismerte a szabálysértés elkövetését, ezért a rendőrkapitányság vezetője jogszerűen utasította el a panaszát. Az érdemi döntés szempontjából közömbös volt, hogy a panasz elbírálására - tévesen - az államigazgatási eljárás szabályaira hivatkozva került sor.
	A panaszt elutasító első fokú határozat elleni fellebbezés elbírálása során a megyei rendőrfőkapitányság közbiztonsági igazgatója ugyancsak tévesen utasította az első fokon határozatot hozó rendőrkapitányságot arra, hogy a panaszt a rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény alapján kell elbírálni. A törvény 92. § (1) bekezdése csak a törvény V. és a VI. fejezetében felsorolt rendőri intézkedések, illetve kényszerítő eszközök alkalmazása miatt tett panaszok ügyében biztosítja a jogorvoslat lehetőségét. A közlekedési szabálysértési ügyek, illetve az ezekkel kapcsolatos panaszok elbírálása nem tartozik a rendőrségi törvényben meghatározott intézkedések körébe. A tévedés az ügy kimenetelét nem érintette, ezért emiatt ajánlást nem teszek.
	A panaszos fellebbezését követő részletes vizsgálat során - az intézkedésről készült rendőri jelentés alapján - megállapították, hogy a magatartása súlyosabb minősítésű és a hatályos szabálysértési rendelkezésekre tekintettel, helyszíni bírsággal nem szankcionálható. A rendőri jelentésben leírt körülményeket a későbbi eljárásban a helyszínen lévő tehergépkocsi vezetője is tanúsította.
	A hatósági eljárás során figyelembe vett bizonyítékokat az országgyűlési biztos nem vizsgálhatja felül, mérlegelésük az eljáró szervek hatáskörébe tartozik. A bizonyítékok értékelésének szabadsága azt jelenti, hogy az ügyben eljáró hatóság a bizonyítékokat egyenként és összességükben köteles megvizsgálni, és az így figyelembe vett bizonyítékok mérlegelése alapján kialakult meggyőződése szerint dönt. Ha pedig az így meghozott döntése ésszerű következtetéseken alapul és bizonyítékokkal meggyőzően alátámasztott, akkor nem állapítható meg a mérlegelési jogkör alkotmányos kereteinek túllépése.
   	A fentieket összegezve megállapítottam, hogy a panaszos alkotmányos jogai az eljárás során nem szenvedtek sérelmet, ügyében - az alapeljárás és a végrehajtási eljárás törvényességét is megvizsgálva - végső soron a bíróság hozott határozatot. Felhívom azonban a Vas megyei rendőrfőkapitány figyelmét, hogy tegye meg a vizsgálat során feltárt hiányosságok és az eljárási szabályok alkalmazásával kapcsolatos hibák kiküszöböléséhez szükséges intézkedéseket.

Budapest, 2002. május 16.

Takács Albert