OBH 5359/2000
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária
Az eljárás megindulása:
	A panaszos a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Önkormányzat Nyírbélteken működő Ápoló-Gondozó Otthonával kapcsolatosan állampolgári panaszt nyújtott be Hivatalomhoz, amelyben intézeti elhelyezésének körülményeit, indokoltságát és jogszerűségét, továbbá a gondozottak pénzének kezelését sérelmezte. A panaszos beadványában előadta, hogy 1980-ban került a megyei Elme- és Ideggyógyintézetbe Nagykállóra, majd 1981. októberétől rokkant nyugdíjas lett. Akarata ellenére került a Nyírbélteken működő ápoló-gondozó otthonba, ahol nyugdíjából levonják a gondozási díjat, holott állítása szerint nem szorul gondozásra, szeretne szüleitől örökölt házába hazatérni, amelyet a gyámhivatal lezárt.
	A beadványban előadottakkal kapcsolatban felmerült az emberi méltósághoz való jogból fakadó önrendelkezéshez való joggal, valamint a tulajdonhoz való joggal összefüggésben a sérelem közvetlen veszélye, ezért az ügyben vizsgálatot indítottam.
Érintett alkotmányos jog:
Tulajdonhoz való jog: 
•	Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot (Alkotmány 13. § (1) bekezdés)
Emberi méltósághoz való jog: 
•	A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. (Alkotmány 54. § (1) bekezdés)
Az ügy jogszabályi háttere: A jelentés melléklete tartalmazza.
Megállapított tényállás:
	A beadványban felvetettekkel kapcsolatban vizsgálatra kértem fel Szabolcs-Szatmár-Bereg Megye Közigazgatási Hivatalának vezetőjét. Kértem, hogy vizsgálata különös tekintettel a panaszos intézeti elhelyezésének körülményeire, indokoltságára és jogszerűségére terjedjen ki, valamint vizsgálja meg azt is, hogy a panaszolt intézetben a gondozottak pénzének kezelése a jogszabályoknak megfelelően történik-e. A közigazgatási hivatal vezetője vizsgálatának eredményével együtt, az azt alátámasztó dokumentumokat is a rendelkezésemre bocsátotta. 
	A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Elme- és Ideggyógyintézet (Nagykálló, Szabadság tér 13.) osztályvezető főorvosának 7-110/1995. számú szakorvosi véleménye szerint a panaszos betegsége 1980-tól zajló tudathasadásos elmebaj, hullámzó hangulati viszonyokkal ötvözve. A beteg egyedül élt, utógondozása, felügyelete, fenntartó gyógykezelése megoldatlan volt. Elmeállapotára tekintettel ügyeinek önálló viteléhez szükséges belátási képessége tartósan nagymértékben csökkent, ezért cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezése és elmebetegeket foglalkoztató szociális otthoni elhelyezése vált szükségessé. Kirendelt gondnoka kezdeményezte szociális otthoni elhelyezését.
A Nyíregyházi Városi Bíróság a panaszost 24.P.22.589/93/5. számú ítéletével cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezte, majd a Pk.55.400/95/21. sz. végzésében elrendelte a panaszos pszichiátriai gyógyintézetben történő gyógykezelését, amely 60 napon túli volt. A Nyíregyházi Városi Bíróság 24.P.850/96/5. számú ítéletével a panaszos gondnokság megszüntetésére irányuló keresetét elutasította, és ítéletével a gondnokság alá helyezés hatályát fenntartotta.
	A Tiszavasvári Városi Önkormányzat Egészségügyi és Szociális Bizottsága 2018-2/1995. számú határozatával a Nyírbélteki Elmebetegek Szociális Otthonába beutalta a panaszost. A beutaló határozat alapján azonban nem került sor intézeti elhelyezésére valószínűleg gyógykezelése miatt. A Nyíregyházi Városi Bíróság 1997. május 20-án kelt Pk.52.032/97/7. számú végzésében ismételten elrendelte a panaszos gyógykezelését, amelynek időtartama a 30 napot meghaladta. A kirendelt gondnok 1997. december 10-én kelt feljegyzése alapján a gyámhivatal keresetet nyújtott be a panaszos cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezésére. A Nyíregyházi Városi Bíróság 9.P.22.292/1998/7. számú ítéletével a panaszost, cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezte. A Tiszavasvári Városi gyámhivatal 1998. április 20-án érkezett keresetében kérte, hogy a bíróság a panaszost helyezze cselekvőképességet kizáró gondnokság alá, hivatkozással arra, hogy a panaszos korlátozó gondnokság alá helyezése óta három hivatásos gondnoka volt, agresszív magatartása miatt gondnokságát családjából senki nem vállalta. Minden évben hosszabb-rövidebb ideig állt pszichiátriai gyógykezelés alatt, állapota minden évben rosszabb lett. Az utóbbi években a gyógyító munkában nem működött együtt, ellenőrzéseken nem jelent meg, az előírt gyógyszereket nem szedte be. 1997. december 22-től - 1997. december 30-ig állt gyógykezelés alatt skizofrénia paranoides diagnózissal. Az állapotában bekövetkezett romlás miatt az ügyeinek önálló viteléhez szükséges belátási képessége teljes mértékben hiányzik, ezért kérte a gyámhivatal a cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezést. A panaszos egyedül emberhez méltatlan körülmények között élt, felügyelete megoldatlan volt. Gondnokával a kapcsolata megromlott, segítséget nem fogadott el. A bíróság a kirendelt igazságügyi orvos szakértő véleménye alapján megállapította, hogy a panaszos számos alkalommal állt gyógykezelés alatt a nagykállói Pszichiátriai Szakkórházban paranoid skizofrénia kórismékkel. A bíróság a panaszos meghallgatása, a szakértői vélemény és a rendelkezésre álló dokumentumok alapján a bizonyítás anyagát mérlegelve megállapította, hogy az alperes belátási képessége állandó jelleggel teljesen hiányzik, ezért cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezte.
	Tiszavasvári Város Önkormányzata Képviselő-testületének Szociális- és Egészségügyi Bizottsága az 1991-3/1998. (09.15.) számú határozatával a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Önkormányzat Hodászi Ápoló-Gondozó Otthonába utalta a panaszost, majd a szintén megyei önkormányzati fenntartású Nyírbélteki pszichiátriai betegeket gondozó intézetbe került, és 1999. szeptember 21-től ezen intézmény gondozottja lett. A panaszos a megyei önkormányzat által fenntartott Elme- és Ideggyógyintézet (Nagykálló) rendszeres gyógykezelésében állt (gyógyszeres kezelés, ellenőrzés).
A panaszos 2000-ben ismételt keresettel fordult a Nyíregyházi Városi Bírósághoz, amelyben a gondnokság alá helyezésének megszüntetését kérte. A bíróság a kirendelt igazságügyi elmeorvosi szakértő szakvéleményére is alapozva a panaszost, cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezte és a keresetet ezt meghaladóan, elutasította. A bíróság az igazságügyi orvosszakértő szakvéleménye alapján megállapította, hogy a panaszos két évtizede szenved hasadásos elmebetegségben, legutóbb 2000. márciusától júniusáig tartós pszichiátriai osztályos gyógykezelésben részesült, jelenleg elmebetegségének relatíve tünetszegény kórállapota észlelhető. A viszonylagos javulást mutató idült elmebetegsége miatt ügyeinek önálló viteléhez szükséges belátási képessége tartósan, nagymértékben csökkent. Figyelemmel a szakértő véleményére megállapítható, hogy a felperes belátási képessége állandó jelleggel teljesen nem hiányzik, így a cselekvőképességet kizáró gondnokság fenntartásának feltételei nem állnak fenn.
	Összegezve a kifejtetteket a rendelkezésre álló iratok alapján a panaszos elmebeli állapota miatt az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége tartósan nagymértékben csökkent. Intézeti elhelyezése előtt a Megyei Elme- és Ideggyógyintézet  kállósemjéni Rehabilitációs részlegén kezelték. A vele történt személyes beszélgetés során megerősítette, hogy a részlegen történő kezelése alatt is kérte szociális otthonban történő elhelyezését. Az intézetbe a lakhelye szerint illetékes önkormányzat képviselő-testületének szociális- és egészségügyi bizottsága határozattal utalta be.
	Elmebeli állapota miatt többször volt szükséges gyógykezelésének elrendelése, amelyre bírósági határozat alapján került sor. Rendszeres kezelését és ellenőrzését a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Önkormányzat Elme- és Ideggyógyintézete (Nagykálló) látja el.
A panaszos intézeti elhelyezésére nem akarata ellenére került sor.
A vizsgálat megállapításai:
	Az intézetben gondozottak pénzével kapcsolatosan a tulajdonhoz való joggal összefüggésben nem tártam fel alkotmányos visszásságot. A Közigazgatási Hivatal helyszíni ellenőrzés keretében megvizsgálta a gondozottak pénzének kezelését is. A vizsgálat megállapította, hogy az intézmény rendelkezik az igazgató kiadmányozásával ellátott "Gondozotti pénzek kezelésének szabályzatával". Az intézményben a gondozottak készpénzének kezelésére kizárólag a jogosult vagy törvényes képviselőjének írásbeli meghatalmazása alapján kerül sor. A meghatalmazások kiterjednek az érkező készpénz átvételére, abból a megállapított gondozási díj levonására. A levonás után a fennmaradó részt a jogosult vagy átveszi, illetve rendelkezésének megfelelően névre szóló takarékbetétkönyvben helyezik el, vagy személyes nyilvántartású letétben kezelik. Az intézmény készpénzkezeléssel kapcsolatos tevékenysége és annak gyakorlata a vonatkozó jogszabályi előírásoknak megfelel.
	Vizsgálatom során - tekintettel a panaszos betegségéből fakadó speciális helyzetére is - arra kerestem a választ, hogy a beadvánnyal kapcsolatosan felmerült emberi méltósághoz való joggal összefüggésben az ilyen és ehhez hasonló helyzetekre a törvény biztosít-e megfelelő garanciát az alkotmányos követelmények érvényesüléséhez.
	"Az Alkotmánybíróság az emberi méltósághoz való jogot az ún. "általános személyiségi jog" egyik megfogalmazásának tekinti. (...) Az általános személyiségi jog "anyajog", azaz olyan szubszidiárius alapjog, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok minden esetben felhívhatnak az egyén autonómiájának védelmére, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható." Ugyancsak egyik korai határozatában szólt részletesen az Alkotmánybíróság az emberi méltósághoz való jog közelebbi tartalmáról: "az emberi méltósághoz való jog azt jelenti, hogy van az egyén autonómiájának, önrendelkezésének egy olyan, mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva ... az ember alany marad, s nem válhat eszközzé vagy tárggyá. A méltósághoz való jognak ez a felfogása különbözteti meg az embert a jogi személyektől, amelyek teljesen szabályozás alá vonhatók, nincs "érinthetetlen" lényegük. A méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan."
Az "általános személyiségi jog" - mint az ember értékminőségének a kifejeződése - olyan általános értéket testesít meg, amelynek garanciális védelmét alkotmányosan nem lehet e személyiséget alkotó egyes vonatkozások értékelésétől függővé tenni, hanem annak védelmét (az állammal, illetőleg másokkal szemben) általánosan, s a személyiség tartalmi elveit tekintve egyenlően (egyenlő feltételekkel) kell a törvényi szabályozás szintjén biztosítani. Az egyenlő, teljes és korlátozhatatlan jogképesség (Ptk. 8. §-a) elvéből következik, hogy a személyiség jogi védelme - a jogkövetkezmények között különböztetve - jogalkotási úton nem korlátozható csak az úgynevezett súlyosabb esetekre.
	Több alkalommal hangsúlyozta az Alkotmánybíróság, hogy a szabályozás során az alapvető jogoknak csak az elkerülhetetlenül szükséges, arányos és a lényeges tartalmát nem érintő korlátozása felel meg az alkotmányossági követelményeknek. [58/2001. (XII. 7.) AB határozat.]
	"Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az emberi méltósághoz, amelytől senkit sem lehet önkényesen megfosztani.
	Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az emberi méltósághoz való jog csak az emberi státusz meghatározójaként, az élethez való joggal fennálló egységében abszolút és korlátozhatatlan. Anyajog mivoltából levezetett egyes részjogai (mint pl. az önrendelkezéshez és a személy testi integritásához való jogok) azonban az Alkotmány 8. § (2) bekezdése szerint bármely más alapjoghoz hasonlóan korlátozhatók." [36/2000. (X. 27.) AB határozat]
	A panaszos gondnokság alá helyezése, amely alapvetően az ő személyiségének, személyi és vagyoni érdekeinek a törvényi védelmét szolgálja, összhangban van ezekkel az alkotmányos követelményekkel.
	A cselekvőképességgel, gondnoksággal összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2001. évi XV. törvény 2001. november 1. napjától kezdődő hatállyal részletesen módosította a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvénynek a cselekvőképességet korlátozó szabályait.
	A belátási képesség nagymértékű csökkenése önmagában a jogi következmények beálltához nem elegendő, mert ehhez szükséges az az eljárásjogi feltétel is, hogy a nagykorú személyt valamely - a belátási képességét a jogszabályban megkívánt mértékben befolyásoló - okból a bíróság jogerős ítélettel cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezze.
	A belátási képességnek tartósan vagy időszakosan visszatérő, nagymértékű csökkenése nem csak mindenre kiterjedően korlátozhatja a nagykorút a cselekvőképességében, és nem kizárt az sem, hogy a betegsége következtében csak a mindennapi élet meghatározott területén vagy területein nem rendelkezik az ügyei vételéhez szükséges belátási képességgel. Ennek értékelésére a megelőző anyagi jogi szabályozás nem adott lehetőséget, és a cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezést csak általános jelleggel engedte.
	Az arányosság alkotmányos elvének érvényesülése ugyanakkor azt kívánja meg, hogy a gondnokság alá helyezett személy csak annyiban legyen korlátozva az önállóságában, amennyiben az jogainak védelme érdekében feltétlenül szükséges. a 2001. november 1. napjától hatályos törvényi rendelkezés lehetőséget ad arra, hogy a bíróság a belátási képesség csökkenését ne csak általános jelleggel, hanem egyes ügycsoportok vonatkozásában, azaz részlegesen is megállapíthassa, és ehhez képest rugalmasan, egyénre szabottan határozza meg a gondnokság alá helyezés jogkövetkezményeit.
	A gondnokság alá helyezési perekben a tényállás minden oldalú tisztázása után, a megalapozott döntés meghozatala érdekében a bíróságnak azt kell eldöntenie, hogy az alperes szenved-e olyan pszichés betegségben vagy van-e olyan szellemi fogyatkozása, illetve szenvedélybetegsége, amely nagymértékben csökkenti a belátási képességét, és ha igen, az minden ügye vitelére, vagy csak egyesekre hat-e ki. Ezek megállapítása részben jogi, részben orvosi szakkérdés. Ezért a bíróságnak fel kell derítenie az alperes személyi és vagyoni viszonyait, milyen magatartást tanúsít a mindennapi élet szokásos teendői körében, rendelkezik-e az ügyei viteléhez szükséges aktivitással és kellő ismerettel, milyen a viszonya a környezetével, az általános szociális beilleszkedése, és életvezetése megfelel-e a környezetében szokásos követelményeknek. Egy ügyben sem mellőzhető a tanúbizonyítás lefolytatása és az igazságügyi elmeorvos szakértő véleményének beszerzése.
A 14/A. § (1) bekezdés új rendelkezése értelmében a cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezés - és a Ptk. 15. § (5) bekezdésének rendelkezése szerint a nagykorú cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezése is - nem határozatlan időre szól. A kötelező felülvizsgálat törvénybe iktatását a már hivatkozott arányosság elvének szem előtt tartása indokolta. Az idő múlásával ugyanis a beteg állapota akár pozitív, akár negatív módon jelentősen változhat, és méltánytalan helyzetet eredményez, ha akár évtizedekig nem vizsgálja senki, mennyiben valósak a jogerős ítélet ténybeli megállapításai.
A törvény ezért írja elő, hogy a bíróságnak az ítéletében kell meghatároznia, hogy milyen időpontban kell kötelezően megindítani a gondnokság alá helyezés felülvizsgálata iránti eljárást. A törvény ebben a körben csak a felülvizsgálati eljárás legkésőbbi időpontját nevesíti, mégpedig akként, hogy arra az ítélet jogerőre emelkedését követő öt év eltelte előtt kell, hogy sor kerüljön. E végső határidőn belül a bíróság a konkrét ügy összes körülményét mérlegelve szabadon dönt az időpont megállapítása tekintetében. Azonban a Ptk. 21. § (3) bekezdése értelmében a gondnokság alá helyezés megszüntetése iránti perindításnak a kötelező felülvizsgálat időpontja előtt is helye van.
	A 2001. évi XV. törvény miniszteri indokolása szerint viszont "A kötelező felülvizsgálat bevezetése természetesen nem jelenti azt, hogy a gondnokság megszüntetésére irányuló per megindítására jogosult személyek - maga a gondnokolt is - bármikor ne kérhetnék a gondnokság megszüntetését vagy módosítását."
A kötelező felülvizsgálati eljárás új szabályát a 2001. évi XV. törvény 7. §-ának (1) bekezdése alapján nemcsak a 2001. november 1. napja után, hanem a megelőzően hatályos törvényi rendelkezések alapján korábban - bármikor - hozott, és cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezést rendelő jogerős ítélet esetében is alkalmazni kell. Ennek érdekében a törvény a gyámhatóság számára kötelezően írja elő, hogy
•	2002-ben az 1980 előtt,
•	2003-ban az 1980 és 1990 között,
•	2004-ben az 1990 és 1994 között,
•	2005-ben az 1994 és 1998 között,
•	2006-ban az 1998-tól 2001. november 1-ig, illetve 2001. november 1. után, de még a korábbi rendelkezések szerint elrendelt cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezések felülvizsgálata iránt a pert megindítsa.
	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a panaszos intézeti elhelyezésére az érdekeit szem előtt tartava jogszerű eljárás keretében került sor, ezért az ügyben nem tártam fel az emberi méltósághoz való joggal összefüggésben alkotmányos visszásságot. 
	Megállapítottam azt is, hogy a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény 2001. november 1-i hatállyal a törvényi szinten, kellő részletességgel kötelezően előírt felülvizsgálattal megfelelő garanciális szabályokat tartalmaz arra vonatkozóan, hogy indokolatlanul és a szükséges mértéken túl senki cselekvőképességét ne korlátozzák.
Budapest, 2002. április 15.
Lenkovics Barnabás

Az OBH 5359/2000. számú jelentés melléklete

Jogszabályi háttér:
•	1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről
(hatályos 2001. november 1-től)
A cselekvőképesség korlátozása és kizárása gondnokság alá helyezéssel
14. § (1) Korlátozottan cselekvőképes az a nagykorú, akit a bíróság ilyen hatállyal gondnokság alá helyezett.
(2) A gondnokság alá helyezést a nagykorú személy házastársa, egyenes ágbeli rokona, testvére, a gyámhatóság és az ügyész kérheti.
(3) Ha a gondnokság alá helyezés szükségességéről a gyámhatóság tudomást szerez, a gondnokság alá helyezési eljárást meg kell indítania, ha ezt a (2) bekezdésben meghatározott közeli hozzátartozó a gyámhatóságnak a perindítás szükségességéről való tájékoztatását követő 60 napon belül nem teszi meg.
(4) Cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá a bíróság azt a nagykorú személyt helyezi, akinek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége a pszichés állapota, szellemi fogyatkozása vagy szenvedélybetegsége miatt - általános jelleggel, illetve egyes ügycsoportok vonatkozásában - tartósan vagy időszakonként visszatérően nagymértékben csökkent.
(5) Ha a belátási képesség korlátozottsága csak részleges, a gondnokolt minden olyan ügyben önállóan érvényes jognyilatkozatot tehet, amely ügycsoport tekintetében a bíróság a cselekvőképességet korlátozó ítéletben a gondnokolt cselekvőképességét nem korlátozza.
(6) A bíróság különösen a következő ügycsoportok tekintetében korlátozhatja a gondnokság alá helyezett személy teljes cselekvőképességét:
1. társadalombiztosítási, szociális és munkanélküli ellátás igénylése, illetve az azzal, valamint a munkaviszonyból és munkaviszony jellegű jogviszonyból származó, a 14/B. § (2) bekezdés c) pontjában foglalt mértéket meghaladó jövedelemmel való rendelkezés;
2. ingó és ingatlan vagyonnal kapcsolatos rendelkezési jog;
3. családjogi jognyilatkozatok megtétele
a) a házassági vagyonjoggal kapcsolatos jognyilatkozat,
b) a származás megállapításával kapcsolatos nyilatkozat megtétele,
c) a gyermeke nevének meghatározása és annak megváltoztatása,
d) a gyermekének örökbefogadásához való hozzájárulás;
4. tartási kötelezettséggel kapcsolatos vagyoni döntés meghozatala;
5. a lakásbérlettel kapcsolatos jognyilatkozat megtétele (a szerződés megkötése, illetve felbontása);
6. örökösödési ügyek;
7. bentlakásos szociális intézetben történő elhelyezéssel kapcsolatos jognyilatkozatok;
8. az egészségügyi ellátással összefüggő jogok gyakorlása;
9. tartózkodási hely meghatározása.
14/A. § (1) A bíróságnak a cselekvőképesség korlátozását kimondó ítéletében rendelkeznie kell a gondnokság alá helyezés kötelező felülvizsgálata iránti eljárás megindításának időpontjáról, mely nem lehet későbbi, mint az ítélet jogerőre emelkedésétől számított öt év.
(2) A felülvizsgálati eljárást a gyámhatóságnak kell megindítania. A kereseti kérelem a gondnokság alá helyezés megszüntetésére, annak hatályában való fenntartására, a cselekvőképességet korlátozó gondnokság cselekvőképességet kizáró gondnoksággá változtatására, a cselekvőképességet kizáró gondnokság cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezésre történő módosítására, illetve cselekvőképességet korlátozó gondnokság esetén a gondnokolt által önállóan nem gyakorolható jogkörök módosítására irányulhat.
14/B. § (1) A korlátozottan cselekvőképes személy jognyilatkozata általános jelleggel, illetve a bíróság ítéletében meghatározott ügycsoportok tekintetében - a (2) bekezdésben foglaltak kivételével - csak akkor érvényes, ha azt a gondnoka beleegyezésével vagy utólagos jóváhagyásával tette. A gondnokolt és gondnoka közötti vita esetén a gyámhatóság dönt. Ha a korlátozottan cselekvőképes személy cselekvőképessé válik, maga dönt a függő jognyilatkozatainak érvényességéről.
(2) A korlátozottan cselekvőképes személy a gondnoka közreműködése nélkül is
a) tehet olyan személyes jellegű jognyilatkozatot, amelyre a jogszabály feljogosítja;
b) megkötheti a mindennapi élet szokásos szükségleteinek fedezése körébe tartozó kisebb jelentőségű szerződéseket;
c) rendelkezik a munkaviszonyból, munkaviszony jellegű jogviszonyból, társadalombiztosítási, szociális és munkanélküli ellátásból származó jövedelme 50%-ával; annak erejéig kötelezettséget is vállalhat;
d) megköthet olyan szerződéseket, amelyekkel kizárólag előnyt szerez.
(3) A korlátozottan cselekvőképes gondnokolt közokiratban feljogosíthatja a gondnokát - annak hozzájárulása esetén - arra, hogy helyette és nevében - általános jelleggel - eljárjon, jognyilatkozatot tegyen, kivéve a (2) bekezdésben meghatározott jognyilatkozatokat, illetve azokat, amelyeknél jogszabály a korlátozottan cselekvőképes személy saját nyilatkozatát kívánja meg.
(4) A gondnokolt a (3) bekezdés szerinti általános felhatalmazást teljes bizonyítóerejű magánokirattal - a gondnok egyidejű tájékoztatása mellett - bármikor visszavonhatja.
(5) Azonnali intézkedést igénylő esetben, illetve külön törvényben foglaltak szerint a gondnok a (3) bekezdésben meghatározott megállapodás hiányában is eljárhat a korlátozottan cselekvőképes gondnokolt helyett.
Tvr. 10. § A törvényes képviselő jognyilatkozatával és a gyámhatóság jóváhagyásával kapcsolatos szabályokat csak a törvény hatálybalépése után tett jognyilatkozatokra lehet alkalmazni.
15. § (1) Cselekvőképtelen az a nagykorú, akit a bíróság cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezett.
(2) A gondnokság alá helyezést a nagykorú személy házastársa, egyenes ágbeli rokona, testvére, a gyámhatóság és az ügyész kérheti.
(3) Ha a gondnokság alá helyezés szükségességéről a gyámhatóság tudomást szerez, a gondnokság alá helyezési eljárást meg kell indítania, ha ezt a (2) bekezdésben meghatározott közeli hozzátartozó a gyámhatóságnak a perindítás szükségességéről való tájékoztatást követő 60 napon belül nem teszi meg.
(4) A cselekvőképességet kizáró gondnokság alá a bíróság azt a nagykorú személyt helyezi, akinek ügyei viteléhez szükséges belátási képessége - pszichés állapota vagy szellemi fogyatkozása miatt - tartósan teljes mértékben hiányzik.
(5) A bíróságnak a cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezést kimondó ítéletében rendelkeznie kell a 14/A. § szerinti felülvizsgálatról, kivéve, ha az érintett személy belátási képességének hiánya véglegesnek tekinthető. Erről az igazságügyi orvosszakértőnek szakértői véleményében nyilatkoznia kell.
15/A. § (1) A cselekvőképtelen személy jognyilatkozata - a (2) bekezdésben foglalt kivétellel - semmis; nevében gondnoka jár el. A gondnoknak a véleménynyilvánításra képes gondnokolt kívánságát, kéréseit - pl. a tartózkodási helyére vonatkozóan - a döntések meghozatala előtt meg kell hallgatnia és lehetőség szerint figyelembe kell vennie. Ha a gondnok e kötelezettségét folyamatosan megszegi, ez a 19/C. § (2) bekezdésében foglaltak szerinti elmozdítását vonhatja maga után.
(2) A cselekvőképtelen személy maga is megkötheti azokat a csekély jelentőségű szerződéseket, amelyek a mindennapi életben tömegesen fordulnak elő, és különösebb megfontolást nem igényelnek.
•	A gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról szóló 149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet
A gondnokság alá helyezés és megszüntetése iránti perek
144. § (1) A gyámhivatal a gondnokság alá helyezés iránt - ha annak feltételei [Ptk. 13. § (2) bek. és 16. § (2)-(3) bek.] fennállnak - akkor indít pert, ha a gondnokság alá helyezendő személynek nincs házastársa és egyenes ági rokona, vagy van ugyan, de azok nem kívánnak pert indítani (Ptké. 8. §).
(2) A gyámhivatal a gondnokság alá helyezés megszüntetése iránt pert indít, ha annak fenntartása már nem indokolt, és a megszüntetés iránti pert a Ptké. 13. § (2) bekezdésében megjelölt más jogosultak nem kezdeményezik.
•	1/2000. (I. 7.) SzCsM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről
Az érték- és vagyonmegőrzés szabályai
60. § (1) Az érték- és vagyonmegőrzésre átvett tárgyakról az intézmény vezetője tételes felsorolás alapján átvételi elismervényt készít, és annak egy példányát átadja az ellátást igénybe vevőnek, illetve törvényes képviselőjének. Az értéktárgyak átadását és átvételét két tanú jelenlétében kell elvégezni. Az értéktárgyak biztonságos megőrzéséről az intézmény vezetője gondoskodik.
(2) Az ellátást igénybe vevőtől átvett készpénzt elsősorban az ellátást igénybe vevő, illetve törvényes képviselőjének meghatalmazása szerint az intézményben vagy pénzintézetben kell megőrizni. A házirend tartalmazza, hogy milyen esetekben szükséges a készpénzt - pénzintézetben - betét formájában megőrizni. A készpénz betétben való elhelyezéséről a pénz átvételétől számított négy munkanapon belül az intézmény vezetője gondoskodik. A készpénz betétben történő elhelyezéséig annak megőrzését a pénzkezelési szabályzatban foglaltak szerint kell biztosítani.
61. § (1) A bentlakásos intézményben az ellátott személy készpénzének kezelése saját vagy törvényes képviselőjének írásbeli nyilatkozata szerint személyes nyilvántartású letét formájában is történhet. A letétben elhelyezett készpénz elsősorban a személyes szükségletek kielégítését szolgálja.
(2) A személyes szükséglet körébe tartozik különösen az intézményi ellátást meghaladó mennyiségű vagy minőségű élelmezés, ruházat, valamint textília. A felsoroltakon kívül személyes szükségletek kielégítését szolgálja még a személyes használati tárgy (pl. televízió, magnetofon, rádió, hűtőszekrény) és szolgáltatás (pl. fodrász, kirándulás, kulturális program) is.
(3) A készpénz kezeléséről, a kezelésre jogosult személyekről, valamint a pénz felhasználásának és elszámolásának módjáról a pénzkezelési szabályzatban kell rendelkezni.