OBH 3707/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Somosi György

Az eljárás megindítása
	A panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy nem részesült a volt hadiárváknak járó egyösszegű térítés késedelmes kifizetése miatti kártérítésben.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján az ügyben a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye és a tulajdonhoz való jog érintettsége folytán vizsgálatot indítottam. 

A megállapított tényállás
	A beadvány szerint a panaszos 1995 decemberében nyújtotta be egyösszegű térítés megállapítása iránti kérelmét Debrecen Megyei Jogú Város jegyzőjének. A jegyző az 1996. november 26-án kelt határozatában a kérelmet elutasította. Az indokolás szerint a lefolytatott vizsgálat során bebizonyosodott a panaszos 1949. január 1. előtti hadigondozásba vétele, azonban az ellátás megszüntetésének (szüneteltetésének) időpontjára és okára irányuló megkeresések nem jártak eredménnyel, ezért a kérelmet adatok hiányában elutasították.
	A panaszos fellebbezése alapján eljáró Hajdú-Bihar Megyei Közigazgatási Hivatal az első fokú határozatot megváltoztatta és a panaszos részére 50.000 Ft. egyösszegű térítést állapított meg. A Közigazgatási Hivatal 1997. március 17-én kelt határozatának indokolása tartalmazza a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság ismételt megkeresésének tényét. Az Igazgatóság 1997. február 5-én kelt levelében azt közölte, hogy ellátási előzményt tartalmazó iratanyaggal már nem rendelkezik.
	A Közigazgatási Hivatal a Sárrétudvari Önkormányzat jegyzőjét is megkereste, ahonnan megküldték a panaszos édesanyjának hadiözvegy járadéka alapiratait. Az iratanyagból azt állapították meg, hogy a hadisegély megszűnt, mert 1946. február 1-jén hadiözveggyé nyilvánították az édesanyát.
	Ezzel egyidejűleg a Közigazgatási Hivatal hiánypótlásra szólította fel a panaszost és javasolta a Hajdú-Bihar Megyei Levéltár megkeresését.
	A panaszos által 1997. március 14-én becsatolt és a Hajdú-Bihar Megyei Levéltár által hitelesített dokumentumok alapján a Közigazgatási Hivatal megállapította, hogy az Országos Hadigondozó Hivatal 1950. szeptember 29-én felülvizsgálta a panaszos hadiárva járadék folyósítását. A véghatározatban rögzítették, hogy a járadékot szüneteltetik, mert jövedelme az előírt értékhatárt meghaladja.
	Mivel az 1949. január 1. előtti hadigondozásba vétel és a pénzellátás ezen időpont utáni politikai okból történt megszüntetése ekkor már bizonyított volt, a másodfokon eljáró szerv az egyösszegű térítést a panaszos részére megállapította.
	A panaszos 1999. december 21-én a 2149/1998. (V.20.) Korm. határozat szerinti kártérítés folyósításának feltételeiről érdeklődött Debrecen Megyei Jogú Város jegyzőjétől. A jegyző válaszában azt közölte, hogy kártérítésben csak azok a volt hadiárvák részesülhetnek, akik már 1996. december 31. előtt jogerős megállapító határozattal rendelkeztek.

Az ügy jogszabályi háttere
	A hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény (Hdt.) 10. § (1) bekezdése szerint az a hadirokkant, hadiözvegy és volt hadiárva, akinek az 1949. január 1-je előtt megállapított hadigondozotti pénzellátását ezen időpontot követően politikai okból megszüntették, az elmaradt pénzellátás kompenzálására egyösszegű térítésre jogosult. (Az egyösszegű térítésre való jogosultság feltételrendszere 1997. IV. 12-től módosult.)
A 26. § (8) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a jegyző az egyösszegű térítésre, a hadigondozási járadékra és az egyéb pénzellátásokra való jogosultságot jogerősen megállapító, módosító, megszüntető határozatát megküldi a nyugdíjfolyósító szervnek, amely intézkedik az egyösszegű térítés, illetve a pénzellátás folyósítása iránt.
A 29. § (1) bekezdése kimondja, hogy ez a törvény a kihirdetése napját követő 4. hónap 1. napján lép hatályba, azonban a volt hadiárvák részére a 10. § alapján megállapítható egyösszegű térítés folyósítása 1995. január 1-jétől esedékes.

	A Magyar Köztársaság 1995. évi költségvetéséről szóló 1994. évi CIV. törvény 71. §-a a Hdt. 29. §-ának (1) bekezdését a következőre módosította: "E törvény a kihirdetés napját követő negyedik hónap első napján lép hatályba. A volt hadiárvák részére a 10. § alapján megállapítható egyösszegű térítés folyósítása 1996. január 1-jétől esedékes. A törvény rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell."

	A Magyar Köztársaság 1996. évi költségvetéséről szóló 1995. évi CXXI. törvény 74. §-a a Hdt. 29. § (1) bekezdésének második mondatát a következőképpen módosította: A volt hadiárvák részére a 10. § alapján megállapítható egyösszegű térítés folyósítása 1997. január 1-jétől esedékes.

	Az 1994. évi XLV. törvény végrehajtásáról szóló 113/1994. (VIII. 31.) Korm. rendelet 5. § (4) szerint ha a Hdt. 10. § (1) bekezdése szerinti tényeket a kérelmező nem tudja bizonyítani, a jegyző hivatalból felkérheti a nyugdíjfolyósító szervet - a kérelmező korabeli adatainak pontos feltüntetésével - az 1949 előtt folyósított pénzellátás megszüntetésének (szünetelésének) bizonyítására.
Az (5) bekezdés értelmében a nyugdíjfolyósító szerv az ellátást megállapító szerv megkeresésére saját irataiból bizonyítékokat szolgáltat. A bizonyítékok felkutatásának és szolgáltatásának költségeit a nyugdíjfolyósító szerv részére előzetes megállapodás alapján a Közalapítvány megtéríti.

	A volt hadiárvák egyösszegű térítésének késedelmes kifizetése miatt keletkezett károk megtérítéséről szóló 2149/1998. (V.20.) Korm. határozat szerint a Kormány egyetért azzal, hogy
1. a volt hadiárvák a hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény 10. §-ának (1) bekezdése alapján a számukra járó egyösszegű térítés késedelmes kifizetése miatt kártérítésben részesüljenek;
2. a kártérítés átlagos mértéke az 50 E Ft egyösszegű térítésre figyelemmel évi 12 500 Ft-ban kerüljön megállapításra. A ténylegesen kifizetendő összeget - a 12 500 Ft alapulvételével a kifizetési késedelem tényleges időtartama alapján - személyenként kell megállapítani;
3. a kártérítés megállapítása és folyósítása 1998. augusztus 1-jétől hivatalból történik.
A Kormány
4. felhívja a honvédelmi minisztert, hogy a pénzügyminiszterrel egyetértésben kössön megállapodást az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatósággal a 2. pont alapján megállapított kártérítéseknek a nyugdíjfolyósító szervek közreműködésével történő kifizetése iránt;
5. felkéri az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság vezetőjét a 4. pont szerinti megállapodás megkötésére és a nyugdíjfolyósító szerveknek a kártérítések kifizetésében való közreműködésére.

Az érintett alkotmányos jogok
	A Magyar Alkotmány 2. § (1) bekezdése kimondja, hogy a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
	A 13. § (1) bekezdése deklarálja, hogy a Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

A vizsgálat megállapításai
	A hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény a hadigondozottak ellátását szabályozó fejezetében rendelkezik az egyösszegű térítésről. A panaszos kérelmének benyújtásakor hatályos törvényszöveg szerint egyösszegű térítésre az a volt hadiárva jogosult, akinek az 1949. január 1-je előtt megállapított hadigondozotti pénzellátását ezen időpontot követően politikai okból megszüntették.
	Debrecen Megyei Jogú Város jegyzője a panaszos kérelmét azért utasította el, mert csak azt sikerült bizonyítani, hogy a panaszost 1949. január 1. előtt hadigondozásba vették. Az akkor hatályos rendelkezés által megkövetelt további tények, vagyis az ellátás 1949. január 1. utáni, politikai okból történt megszüntetésének bizonyítása nem járt eredménnyel.
	A hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény végrehajtására kiadott 113/1994. (VIII.31.) Korm. rendelet 5. § (4) bekezdés értelmében, amennyiben a tényeket a kérelmező nem tudja bizonyítani a jegyző hivatalból felkérheti a nyugdíjfolyósító szervet, hogy - a kérelmező korabeli adatainak pontos feltüntetésével - a folyósított pénzellátás megszüntetését (szüneteltetését) igazolja. Ez azt jelenti, hogy a bizonyítási kötelezettség a kérelmezőt terheli, azonban a jogszabály éppen az igénylőre nehezedő bizonyítási teher könnyítése érdekében írja elő a nyugdíjfolyósító szerv közreműködését a bizonyítási eljárásban. A jegyző határozatában az áll, hogy "az ellátás megszüntetésének (szüneteltetésének) időpontjára és okára irányuló megkeresések nem vezettek eredményre" tehát az első fokon eljáró szerv igyekezett megszerezni a szükséges bizonyító dokumentumokat.
	A Közigazgatási Hivatal határozata tartalmazza a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság ismételt megkeresését, amely nem vezetett eredményre. A sárrétudvari jegyző által küldött dokumentumokból is csak az derült ki, hogy a panaszos édesanyját hadiözveggyé nyilvánították.
	A másodfokú határozatban olvasható a hiánypótlási felhívás ténye amely arra utal, hogy a szükséges adatokat a panaszos nem tudta benyújtani. Végül a levéltári adatok bizonyították, hogy az ellátást 1949. január 1. után szüntették meg, politikai okból. 
	A bizonyítási tehernek az igényét érvényesítő jogosultra hárítása az egész jogrendszerben érvényesülő általános szabályból adódik: jogszabályi rendelkezés hiányában az érdekeltet terheli. Az igényjogosultságot tehát a kérelmezőnek kell igazolnia. A vizsgálat feltárta, hogy a panaszos kérelmét az első fokú eljárásban bizonyítékokkal alátámasztani nem tudta, ugyanis olyan iratot, mely bizonyítaná, hogy pénzellátását 1949. január 1. után politikai okból megszüntették, becsatolni nem tudott. A vizsgálat megállapította, hogy panaszos egyösszegű térítésre irányuló kérelmét elutasító jegyzői határozatban foglalt döntés a hatályos jogszabályoknak megfelelt.
	A másodfokon eljáró hatóságnak a bizonyítékok felkutatására tett kísérlete is eredménytelen volt, végül azonban a panaszos a bizonyítandó tényeket igazolni tudta, így az egyösszegű térítés megállapításának már nem volt akadálya.
	Az egyösszegű térítés megállapításához szükséges dokumentumokat a panaszos csak 1997 márciusában (március 14.) csatolta be. Az egyösszegű térítésre való jogosultság feltétele, hogy azt jogerős határozat állapítsa meg, ilyen határozat pedig csak a jogalkotó által megkívánt körülmények bizonyítása, vagyis a törvény 10. § (1) bekezdésében írt feltételek együttes megléte esetén hozható. A panaszos beadványában azt írja, hogy "az egyösszegű térítés kifizetését igazoló körülmények nem a kérelem beadása után változtak meg". Ez kétségtelen, azonban a bizonyítékoknak a kérelem elbírálására jogosult hatóság részére történő benyújtására csak 1997 márciusában került sor.
	A 2149/1998. (V.20.) Korm. határozat értelmében a volt hadiárvák a számukra járó egyösszegű térítés késedelmes kifizetése miatt kártérítésben részesülnek.
Ennek az a magyarázata, hogy a megállapított egyösszegű térítés folyósítása eredetileg 1995. január 1-jétől volt esedékes. Az 1995. évi, majd az 1996. évi költségvetési törvény azonban a folyósítást elhalasztotta előbb 1996. január 1-re, később 1997. január 1-re.
	Az Alkotmánybíróság 2/1998. (II.4.) AB határozatában megállapította, hogy "Alkotmányosan nem indokolható az egyösszegű térítés folyósításának későbbre halasztása és ezzel csökkentése azzal, hogy az állam számára bizonyos nehézséget jelent az általa már megállapított kárpótlás időben való kifizetése. Az Alkotmánybíróság az igény csökkentésének tartotta a jelenlegi infláció mértékétől függetlenül pusztán annak tényét is, hogy a jogosult meghatározott időn keresztül nem tudott a neki járó anyagi javakkal rendelkezni.
Az Alkotmánybíróság ezért megállapította, hogy a Hdt. 10. §-a alapján a volt hadiárváknak járó egyösszegű térítés folyósításának az elhalasztása az igénynek az Alkotmány 13. §-ába ütköző csökkentését jelentette, ezért a halasztást elrendelő jogszabályi rendelkezéseket az 1995. Kvt. 71. §-át és az 1996. Kvt. 74. §-át megsemmisítette."
	Arról van szó, hogy azok az igénylők, akik már 1997. előtt jogerős megállapító határozattal rendelkeztek, a Hdt-nak a költségvetési törvények általi módosításai következtében nem jutottak hozzá a volt hadiárvákat megillető egyösszegű térítéshez. Kártérítésre azok jogosultak, akik 1997. január 1. előtt rendelkeztek jogerős megállapító határozattal, hiszen a folyósítás az ő esetükben történt késedelmesen. Az egyösszegű térítés folyósítása 1997. január 1-jét követően már folyamatosan történt. Számos igénylő hiába rendelkezett jogosultságot megállapító határozattal, az egyösszegű térítés kifizetése nem történt meg, annak időpontját két alkalommal is elhalasztották. A kártérítés tehát a jogszabálymódosítás miatti késedelmes folyósítás okán jár.
	Mivel a panaszosnak az egyösszegű térítésre jogosító határozata 1997. március 17-én kelt, késedelmes folyósítás nem történt, ezért a kártérítés nem jár.

Összefoglalás
	A volt hadiárvát az egyösszegű térítés akkor illeti meg, ha a hadigondozásról szóló törvényben meghatározott feltételeket igazolni tudja. Mindaddig, amíg valamely bizonyítandó tény igazolása nem történik meg, a hatóság csak elutasító határozatot hozhat. A törvényi feltételek megléte esetén a hatóság egyösszegű térítést megállapító határozatot ad ki, melyet továbbít a nyugdíjfolyósító szervnek.
A kérelem kedvező elbírálásához szükséges és elengedhetetlen bizonyítékokat a kérelmező csak 1997 márciusában csatolta, ezért a jogosultság megállapítására csak ezt követően kerülhetett sor.
	Fentiek alapján megállapítottam, hogy mind az első, mind a másodfokú hatóság a törvénynek megfelelően járt el, ezért eljárásukkal összefüggésben visszásságot nem állapítok meg.

Budapest, 2000. szeptember 1.

Gönczöl Katalin