J e l e n t é s 
az OBH 2459/2000. számú ügyében

								Ügyintéző: dr. Szántó Eszter

Az eljárás megindulása
Panaszos beadványában azért kérte az országgyűlési biztos segítségét, mert nevelőszülőként több éve nevel egy román állampolgárságúnak anyakönyvezett kisfiút, aki tisztázatlan jogi státusza miatt nem kaphat útlevelet, ezért a család sem tud együtt elutazni sehova. Panaszos elsősorban a vérszerinti és nevelt gyermeke között megkülönböztetést sérelmezte, valamint azt, hogy a nevelt kisfia állampolgársága az örökbefogadását is késlelteti. 
Az állampolgári jogok korábbi országgyűlési biztosa az ügyben vizsgálatot rendelt el, mely során megkereste és tájékoztatást, valamint a vonatkozó iratok megküldését kérte Budapest Főváros Önkormányzatának Gyermekvédő Intézetétől (a továbbiakban: Gyermekvédő Intézet), a Belügyminisztérium Bevándorlási és Állampolgársági Hivatalától (a továbbiakban: BÁH), a Belügyminisztérium Központi Adatfeldolgozó, Nyilvántartó és Választási Hivatalától (a továbbiakban: Nyilvántartó Hivatal), valamint a Józsefvárosi Önkormányzat Gyámhivatalától (a továbbiakban: gyámhivatal).

A megállapított tényállás
A Nyilvántartó Hivatal úgy tájékoztatott, hogy a gyermek 1994. július 8-án született Budapesten egy magánlakásban. Születését követően édesanyjával együtt az Országos Mentőszolgálat kórházba vitte, ahonnan az anya másnap reggel eltűnt. A gyermek anyakönyvezésére a Fővárosi Önkormányzat Egyesített Csecsemőotthona kérésére utólagosan, szeptember végén került sor. Az adatokat a kórház által megadottakból merítette az anyakönyvezető, mely nyilvántartásból megállapítható volt, hogy az anya személyazonosságát igazoló iratot nem mutatott, adatai bemondás alapján kerültek a kórházi nyilvántartásba. Az anyakönyvvezető megkereste a Román Nagykövetséget a szülő adatainak tisztázása céljából, azonban választ nem kapott. 
A BÁH főigazgatójának tájékoztatása szerint a gyermek az idegenrendészeti nyilvántartásban nem szerepel, állampolgárságának megállapítása iránt megkeresést nem kaptak, nincs információjuk arról, hogy a kisfiú milyen jogcímen tartózkodik az országban. 
A Gyermekvédő Intézet igazgató-helyettese által megküldött iratokból kiderül, hogy a gyermek születését követően bekerült a magyar gyermekvédelem rendszerébe. A Gyermekvédő Intézet több alkalommal megkereste a Román Állam Nagykövetségét és kérte segítségüket a gyermek sorsának rendezését illetően. Válasz egy alkalommal sem érkezett. 
A gyámhivatala vezetője úgy tájékoztatott, hogy ők is 1997 év eleje óta folyamatosan próbálták felvenni a kapcsolatot a román központi hatósággal. A gyámhivatal 1997. június 30-án kelt határozatával eseti gondnokot rendelt a gyermek számára, akinek feladatául tűzte a törvényes képviseleten túl, az állampolgársági és honosítási kérelem benyújtását. Az eseti gondnok 1998. július 21-én úgy tájékoztatta a hivatalvezetőt, hogy a gyermek külföldi állampolgársága miatt a tartózkodási engedély, majd a letelepedési engedély megszerzése "rendkívül komplikált".
A gyermeket 1999. október 5-én kelt határozatával a gyámhivatal ideiglenes hatállyal panaszosnál, mint nevelőszülőnél helyezte el.
A gyámhivatal 2000. november 15-én ismételten megkereste a román központi hatóságot és kérte a gyámság jogának átadását. Erre a megkeresésre 2001. október 20-án érkezett válasz, melyben a Petrosani (Petrozsény) Városi Bíróság 2001. május 31-én meghozott végzésében hozzájárult a gyermek gyámságának átadásához. Ezért 2001. december 31-én kelt határozatában a gyámhatóság megszüntette a kisfiú ideiglenes hatályú elhelyezését és átmeneti nevelésbe vette, nevelőszülőül pedig a panaszost jelölte ki, valamint egyúttal kirendelte gyámul is. 2002. január 8-án kelt megkeresésében kérte a román központi hatóságtól a gyermek magyarországi örökbefogadásához való hozzájárulást. A panaszos tájékoztatása szerint a gyermek letelepedési engedélyei iránti eljárás folyamatban van.

Az ügy jogszabályi háttere
1959. évi 19. törvényerejű rendelet a Magyar Népköztársaság és a Román Népköztársaság között a polgári, családjogi és bűnügyi jogsegély tárgyában Bukarestben 1958. évi október hó 7. napján aláírt szerződés kihirdetéséről
Gyámság és gondnokság
30. Cikk (1) A Szerződő Felek állampolgárainak gyámsági és gondnoksági ügyeiben - amennyiben a jelen Szerződés másképpen nem rendelkezik - annak a Szerződő Félnek a hatóságai járnak el, amelynek a gyámolt vagy gondnokolt állampolgára.
(4) A gyámság, illetőleg a gondnokság elfogadásának kötelezettségére annak a Szerződő Félnek a jogát kell alkalmazni, amelynek a leendő gyám, illetőleg gondnok állampolgára.
(5) Az egyik Szerződő Fél területén lakó gyámolt vagy gondnokolt gyámjául, illetőleg gondnokául a másik Szerződő Fél állampolgára is kirendelhető, feltéve, hogy annak a Szerződő Félnek a területén lakik, amelyen a gyámi, illetőleg gondnoki tisztet el kell látnia és kirendelése legjobban megfelel a gyámolt, illetőleg gondnokolt érdekének.
31. Cikk (1) Ha az egyik Szerződő Félnek olyan állampolgára érdekében, akinek lakó-, illetőleg tartózkodási helye vagy vagyona a másik Szerződő Fél területén van, gyámsággal vagy gondnoksággal kapcsolatos hatósági intézkedés szükséges, a másik Szerződő Fél hatósága erről a 30. Cikk (1) bekezdése értelmében illetékes hatóságot haladéktalanul értesíti.
32. Cikk (1) A 30. Cikk (1) bekezdése értelmében illetékes hatóság a gyámságot vagy gondnokságot átruházhatja a másik Szerződő Fél illetékes hatóságára, ha a gyámoltnak vagy gondnokoltnak e Szerződő Fél területén van lakóhelye, tartózkodási helye vagy vagyona. A gyámság vagy a gondnokság átruházása akkor válik hatályossá, amikor a megkeresett hatóság a gyámság, vagy a gondnokság átvételéhez hozzájárul és erről a megkereső hatóságot értesíti.
(2) Az a hatóság, amely a gyámságot vagy a gondnokságot az (1) bekezdés értelmében átvette, a saját jogát alkalmazza. A jog és cselekvőképességre azonban annak a Szerződő Félnek a jogát kell alkalmazni, amelynek a gyámolt vagy a gondnokolt állampolgára. Ez a hatóság személyállapotot érintő határozat hozatalára nem jogosult.
Örökbefogadás
33. Cikk (1) Az örökbefogadásra annak a Szerződő Félnek a joga az irányadó, amelynek az örökbefogadó állampolgára.
(2) Ha a gyermek a másik Szerződő Fél állampolgára, az örökbefogadáshoz annak hozzájárulása is szükséges. Ha a Szerződő Fél jogszabályai elrendelik, meg kell szerezni az örökbefogadottnak, a törvényes képviselőjének, illetőleg gyámhatóságának a hozzájárulását is.

149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról
10. § (1) A gyámhatóság az eljárás minden szakaszában hivatalból vizsgálja, hogy a gyermeknek, illetve a gondnokság alatt álló személynek van-e törvényes képviselője.
132. § (4) Az eseti és ügygondnok kirendelése iránt a jegyző intézkedik,
b) ha az államigazgatási szerv, a bíróság, illetőleg más eljáró szerv vagy személy megkeresi, feltéve, hogy - jogszabály rendelkezése szerint - az eseti gondnok működése nem a gyámhivatal kizárólagos hatáskörébe tartozó eljárásban indokolt.
163. § (3) A nem magyar állampolgárságú gyermek, illetve személy ügyében az eljárás során a hatályos nemzetközi szerződést, jogsegélyszerződést, valamint a nemzetközi magánjogról szóló 1979. évi 13. törvényerejű rendeletet kell alkalmazni.

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről
225. § (1) Ha a szülő, a gyám vagy a gondnok akár jogszabály vagy a gyámhatóság rendelkezése folytán, akár érdekellentét vagy más tényleges akadály miatt nem járhat el, a gyámhatóság eseti gondnokot rendel.
(2) Eseti gondnokot kell rendelni akkor is,
a) ha sürgősen kell intézkedni, és a cselekvőképtelen vagy korlátozottan cselekvőképes személynek nincs törvényes képviselője, vagy annak személye nem állapítható meg, továbbá

1982. évi 17. törvényerejű rendelet az anyakönyvekről, a házasságkötési eljárásról és a névviselésről
5/A. § (1) A származási helyét az állandó vagy az ideiglenes lakás szerint az anya nyilatkozata alapján kell az anyakönyvbe bevezetni. Ha az anya ismeretlen, akkor a szülés helyét kell származási helyként is feltüntetni.
9. § (1) A születést és a halálesetet anyakönyvezés végett az illetékes anyakönyvvezetőnél be kell jelenteni. A bejelentéssel egyidejűleg a bejelentő közli és igazolja mindazokat az adatokat, amelyek az anyakönyvezéshez szükségesek. A születést orvos által kiállított bizonyítvány igazolja.
(5) Hivatalból kell anyakönyvezni a születést és a halálesetet, ha bejelentésre kötelezett nincs vagy a kötelezett a bejelentést elmulasztotta. Ilyen esetben az anyakönyvvezető gondoskodik a szükséges adatok beszerzéséről.
12. § (1) Az anyakönyvezést - az esemény időpontjától számítva - legfeljebb harminc napra el lehet halasztani, ha a születés vagy a haláleset bejelentésekor valamennyi anyakönyvi adat nem áll rendelkezésre, és a hiányt előreláthatólag pótolni lehet. Az anyakönyvvezető a hiányzó adatok pótlására hivatalból intézkedik, illetőleg a szülőket vagy az elhalt hozzátartozóit erre felszólítja.
13. § (1) Az anyakönyvi és házasságkötési eljárásban az állampolgárságot vizsgálni kell.
(2) A külföldi állampolgárság külföldi útiokmánnyal vagy a Belügyminisztérium által kiállított igazolvánnyal, továbbá az idegen állam által kiállított állampolgársági okirattal igazolható. Az igazolt külföldi állampolgárságot anyakönyvezni kell.

Az érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény A Magyar Köztársaság Alkotmánya
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
58. § (1) Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén - törvényben meghatározott esetek kivételével - megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is.

A vizsgálat megállapításai
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a gyermek státusának tisztázásához szükséges idegenrendészeti eljárás előfeltétele volt a gyámhatóság eljárása. 
A gyermek születését követően bekerült a magyar gyermekvédelem ellátórendszerébe. A  gyámhatóság három év elteltével - 1997. június 30-án - rendelt ki számára eseti gondnokot, tekintettel arra, hogy az anya felkutatására tett kísérletek eddig nem vezettek eredményre ezért szükségesség vált a gyermek érdekeinek képviselete. Az eseti gondnok feladatául a jegyző a gyermek törvényes képviseletén felül az idegenrendészeti eljárás megindítását tűzte.
Az eseti gondnokot a gyámhivatal vezetője 1999. október 8-án mentette fel, miután a gyermeket három nappal korábban ideiglenes hatállyal elhelyezte panaszos nevelőszülőnél. Tekintettel azonban arra, hogy az anyának a román központi hatóság segítségével történő keresése nem vezetett eredményre, a nevelőszülőt pedig nem lehetett gyámul kirendelni mivel Magyarország és Románia között a polgári, családjogi és bűnügyi jogsegély tárgyában Bukarestben 1958. évi október hó 7. napján aláírt szerződés kihirdetéséről szóló 1959. évi 19. törvényerejű rendelet szerint nem került sor a gyámságnak a magyar hatóságra történő átruházására (32. cikk (1)), véleményem szerint a gyermek érdekében újfent szükségessé vált az eseti gondnok kirendelése.
A gyámhatóság eljárásával kapcsolatban összességben megállapítom, hogy a kiskorú érdekében szükséges lett volna folyamatosan az eseti gondnok segítsége. 

Az idegenrendészeti eljárás megindítását nagy fokban nehezítette a gyermek külföldi állampolgársága. Kiderült a Nyilvántartó Hivatal tájékoztatásából, hogy kórházi nyilvántartás az anya bemondása alapján rögzítette a szükséges adatokat, melyekre támaszkodva töltötte ki az anyakönyvvezető a születési anyakönyvi kivonatot. Tekintettel arra, hogy a román hatóság az anyakönyvvezető megkeresésére nem válaszolt, az anyakönyvezett adatok kijavítására nem is kerülhetett sor.

Összességében megállapítom, hogy a magyar hatóságok eljárása a jogszabályoknak megfelelt. A gyámhatóság eljárását nagy mértékben nehezítette, lassította az a tény, hogy a román központi hatóság a folyamatos megkeresésekre csak a 2001. év végén válaszolt és ekkor tisztázódott az anya személy, lakcíme is. Ekkor járult hozzá a román helyi bíróság a gyámság átadásához is, amely a magyarországi státusz rendezésének első lépése volt. Az országgyűlési biztosnak azonban nincs hatásköre külföldi hatóság elhúzódó eljárásának vizsgálatára. 

Tekintettel arra, hogy a magyar hatóságok eljárásával kapcsolatban alkotmányos joggal összefüggő visszásság nem merült fel, vizsgálatomat lezárom. 

Felhívom azonban a Budapesti VIII. kerületi önkormányzat anyakönyvvezetőjének figyelmét Szociális és Családügyi Minisztérium Család és Gyermekvédelmi Főosztálya osztályvezetőjének a külföldi állampolgárságú kiskorúak ügyeinek intézéséről szóló 2000. szeptember 18-án kelt körlevelének 2. pontjára, mely kimondja, hogy az állampolgárságot bemondás alapján nem lehet megállapítani.

Felhívom a gyámhivatal vezetőjének figyelmét arra, hogy a magukra hagyott külföldi állampolgárságú kiskorúak törvényes érdekeinek védelmére - akár eseti gondnok kirendelésével - fokozottan ügyeljen, különösen arra, hogy a külföldiek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2001. évi XXXIX. törvény, valamint a külföldiek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2001. évi XXXIX. törvény végrehajtásáról szóló 170/2001. (IX. 26.) kormányrendelet alapján minden esetben tájékoztassák az illetékes idegenrendészeti hatóságokat az ilyen kiskorúak létezéséről annak érdekében, hogy magyarországi tartózkodásuk jogcíme mielőbb rendeződjön.

Budapest, 2002. március 

Takács Albert