OBH 2307/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Kiss Anikó
Tárgy: fogvatartott egészségügyi panasza

Az eljárás megindulása:
	Panaszos hivatalomhoz intézett levelében leírta, hogy szabadságvesztés büntetését a Sopronkőhidai Fegyház és Börtönben töltő élettársa súlyos beteg, porckorong sérve van. Élettársa betegsége miatt folyamatos gyógykezelésre szorulna, amit azonban a büntetésvégrehajtási intézetben nem kap meg. Panaszos élettársát többszöri kérése és tüneteinek erősödése ellenére sem vitték szakorvoshoz, ezért panaszos arra kérte hivatalomat, hogy a büntetésvégrehajtási intézet eljárásával kapcsolatban állapítsa meg az emberi méltósághoz való jog sérelmét.
Panaszos újabb levelében leírta, hogy élettársát időközben átszállították a Balassagyarmati Bv. Intézetbe, ahol a szükséges orvosi vizsgálatokat elvégezték, megfelelő gyógykezelést alkalmaznak, így panaszát csak a Sopronkőhidai Fegyház és Börtön tekintetében tartja fenn.

A megállapított tényállás:
	Panaszos élettársa 1999. június 22-től 2000. január 28-ig volt előzetes letartóztatásban a Győr-Moson-Sopron Megyei Rendőr-főkapitányság fogdájában. Panaszos élettársa a fogdába való befogadáskor nem volt hajlandó az előírt orvosi vizsgálatnak alávetni magát. Később öt alkalommal jelentkezett orvosi vizsgálatra, de az első két alkalommal gerincfájdalmakra nem panaszkodott. A fogvatartott először 1999. november 18-án panaszkodott derékfájdalomra, és ennek megfelelően fájdalomcsillapítót kapott. Tünetei nem enyhültek, ezért 2000. januárjában átszállították a Győr-Moson-Sopron Megyei Büntetésvégrehajtási Intézetbe. Az intézetbe való befogadásakor derékfájdalomra panaszkodott. Az intézet orvosa gyógyszeres kezelést rendelt el, a kórházi beutalást azonban nem tartotta indokoltnak. A gyógyszeres kúra befejezése után  az intézet orvosánál újabb panasszal nem jelentkezett. Panaszos élettársát 2000. február 29-én a Sopronkőhidai Fegyház és Börtönbe szállították át, a befogadáskor panasza nem volt. Márciusban tünetei kiújultak. Az elvégzett orvosi vizsgálat során neurológiai eltérést nem tapasztaltak, a beteget fájdalomcsillapítókkal látták el. Panaszos a Büntetésvégrehajtás Országos Parancsnokságának írt levelében élettársa szakorvos általi kivizsgálását kérte. Annak ellenére, hogy a bv. orvos szerint a beteg aktuális állapota nem indokolta a szakorvosi vizsgálatot, az IMEI-be utalták kivizsgálásra. Az IMEI-ben neurológus és reumatológus vizsgálta meg, akik tüneti- és elektroterápia alkalmazását, valamint MRI vizsgálat elvégzését javasolták. Az MRI vizsgálat eredménye a porckorongsérv gyanúját nem igazolta. Ahhoz, hogy az elektroterápiás kezelést folytatni tudják, a Balassagyarmati Fegyház és Börtönbe szállították. Az elektroterápiás kezelést azonban hirtelen fellépő urológiai panaszok, vesegörcs miatt meg kellett szakítani. A  BV központi Kórház szakorvosa vesekövességet diagnosztizált. A panaszos élettársa gyógyszeres kezelésben részesült, melynek köszönhetően egészségi állapota rendeződött, amikor ez év augusztusában visszaszállították a Sopronkőhidai Fegyház és Börtönbe, sem mozgásszervi, sem urológiai panasza nem volt.

Érintett alkotmányos jogok és alkalmazott jogszabályok:

•	1. A Magyar Köztársaság Alkotmánya:
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

•	2. A büntetések és intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. tvr.:
25. § (1) A szabadságvesztés végrehajtása során biztosítani kell az elítélt
a) őrzését, felügyeletét és ellenőrzését,
b) elhelyezését, élelmezését, ruházatát és egészségügyi ellátását,
c) neveléséhez és oktatásához szükséges feltételeket,
d) munkáltatását,
e) a büntetés céljával nem ellentétes jogainak gyakorlását.
36. § (1) Az elítélt jogosult
a) a higiéniai feltételeknek megfelelő egészséges elhelyezésre, az egészségi állapotának és a szabadságvesztés végrehajtása alatti tevékenységének megfelelő élelmezésre, egészségügyi ellátásra;
47. § (1)
(2) Az elítélt egészségének védelmére és egészségügyi ellátására az egészségügyi jogszabályok az irányadók, a gyógyszerellátás térítés nélkül illeti meg.
117. § (1) Az előzetesen letartóztatott köteles
a) a büntetésvégrehajtási intézet rendjét megtartani, a kapott utasításokat teljesíteni;
b) a büntetésvégrehajtási intézet tisztán tartását és ellátását szolgáló munkában díjazás nélkül, alkalomszerűen részt venni;
c)
d) a szükséges orvosi vizsgálatnak és gyógykezelésnek magát alávetni. A műtétekre az egészségügyi jogszabályok az irányadók;
118. § (1) Az előzetesen letartóztatott
f) anyagi és egészségügyi ellátásban részesül, gyógyszert térítés nélkül kap,

•	3. A fogvatartottak egészségügyi ellátásáról szóló 5/1998. (III.6.) IM rendelet:
1. § (3) A büntetések és intézkedések végrehajtása során a fogvatartott egészségi állapotának megfelelő gyógyító-megelőző ellátását elsősorban a fogvatartó bv. intézet, illetve a Büntetés-végrehajtás Központi Kórháza (a továbbiakban: Központi Kórház), annak a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézetben működő Krónikus Utókezelő Részlege (a továbbiakban: Utókezelő Részleg), valamint az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet (a továbbiakban: IMEI) biztosítja, és a fogvatartott ezt az ellátást köteles igénybe venni.
(5) Amennyiben a fogvatartott megfelelő egészségügyi ellátása a büntetés-végrehajtási szervezet keretein belül nem lehetséges, a bv. intézet orvosa (a továbbiakban: bv. orvos) vagy a büntetés-végrehajtási szervezet kezelésében lévő egészségügyi intézete (a továbbiakban: bv. egészségügyi intézet) gondoskodik arról, hogy a fogvatartott nem a büntetés-végrehajtási szervezet kezelésében lévő egészségügyi intézményben (a továbbiakban: egészségügyi intézmény) részesüljön a megfelelő ellátásban.
4. § (1) A fogvatartottat a bv. orvos köteles felvilágosítani az egészségi állapotáról, tájékoztatást adni a tervezett orvosi beavatkozások szükségességéről, kockázatáról, valamint arról, hogy a szükségesnek ítélt vizsgálat vagy beavatkozás elmaradása milyen következményekkel járhat az egészségi állapotára nézve.
(2) A fogvatartottnak biztosítani kell a külön jogszabályokban meghatározottak szerint a fogvatartás alatt keletkezett egészségügyi adatainak megismerését.
12. § (1) A bv. intézetben fogvatartott sürgősségi orvosi ellátását a bv. orvos, munkaidőn túl, valamint munkaszüneti napokon a készenléti szolgálatot teljesítő orvos, ennek hiányában a bv. intézet székhelye szerint területileg illetékes háziorvosi ügyeleti szolgálat (sürgősségi orvosi szolgálat, mentőszolgálat) biztosítja.
(2) Amennyiben a fogvatartott sürgősen szakorvosi vagy kórházi kezelésre szorul és a bv. egészségügyi intézet nehezen elérhető, az orvos írásos javaslata (beutalója) alapján a legközelebbi, megfelelő ellátást biztosító egészségügyi intézménybe kell szállítani.
16. § (1) Amennyiben a fogvatartott olyan szakorvosi ellátásra szorul, amely a bv. intézetben nem biztosítható, a bv. orvos a fogvatartottat a területileg illetékes egészségügyi intézmény járóbeteg-szakrendelésére is beutalhatja.
(2) A fogvatartottat egészségügyi intézmény járóbeteg-szakrendelésére kell beutalni, ha
a) a kivizsgálása, gyógykezelése a bv. intézetben nem biztosítható,
b) bv. egészségügyi intézetbe utalása a távolság miatt aránytalanul nagy költséget jelentene,
c) bv. egészségügyi intézetben a szakvizsgálat és gyógykezelés nem végezhető el,
d) az ellátás nem tűr halasztást, és a szállítással járó időveszteség a beteg egészségi állapotát veszélyezteti.
36. § A fogvatartott térítésmentes gyógyszerellátását - az orvos utasítása alapján - a bv. intézet biztosítja.
37. § (1) A gyógyításhoz szükséges gyógyszer milyenségét és mennyiségét, valamint a gyógykezelés időtartamát a bv. orvos határozza meg.
(2) A beteg csak a bv. orvos írásos engedélye alapján tarthat magánál gyógyszert.
(3) Gyógyszertartási engedély nem adható azon gyógyszerekre, amelyek visszaélésre adhatnak lehetőséget (altatók, nyugtatók, testépítéshez szolgáló szerek stb.).

A vizsgálat megállapításai:
	A Hivatalomhoz intézett egészségügyi panaszokat kizárólag alkotmányossági szempontból vizsgálhatom, a szakmai-egészségügyi szempontok szerinti vizsgálat más szerv hatáskörébe tartozik. 
Az Alkotmány 70/D. §-ában deklarált lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog az állammal szemben az orvosi ellátás megszervezésének és biztosításának a kötelezettségét alapozza meg. A büntetések és intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. tvr. 36. §-a az Alkotmány rendelkezésével összhangban mondja ki az elítélt jogosultságát az egészségügyi ellátásra. A fogvatartottak gyógyító-megelőző ellátását az állam képviseletében a fogvatartó büntetésvégrehajtási intézet, a Büntetésvégrehajtás Központi Kórháza, valamint az IMEI biztosítja, és a fogvatartott ezt az ellátást köteles igénybe venni. A büntetésvégrehajtás által biztosított egészségügyi ellátás a sürgősségi ellátáson kívül a térítésmentes gyógyszerellátást, valamint a szakorvosi és kórházi kezelést foglalja magában. A gyógykezelés eredményességéhez csakúgy mint általában a fogvatartottak esetében is szükséges, hogy a beteg együttműködjön az orvossal. Az együttműködést a fogvatartott eleinte megtagadta. Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a panaszos élettársát a fogda, illetve a bv. orvosa minden alkalommal a felállított diagnózisnak megfelelő kezelésben részesítette, és gyógyszerekkel látta el. Panaszos kérésére élettársát, annak ellenére, hogy a büntetésvégrehajtási intézet orvosa nem tartotta indokoltnak, szakorvosi kivizsgálás céljából az IMEI-be, majd a soproni Erzsébet Kórházba szállították, ahol további kezelést írtak elő. A Sopronkőhidai Büntetésvégrehajtási Intézet tehát az orvosi ellátás megszervezésére és biztosítására vonatkozó, Alkotmányban előírt kötelezettségének eleget tett, így a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben panaszos élettársát sérelem nem érte, annak közvetlen veszélye sem állt fenn.
Ami a panaszos által felvetett emberi méltósághoz való jog sérelmét illeti, vizsgálatom során nem találtam olyan adatot, ami a panaszos élettársával való embertelen, megalázó bánásmódra vagy egyéb az emberi méltóságot sértő elbánásra utalt volna. Mindezek alapján vizsgálatomat alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság hiányában megszüntetem.

Budapest, 2000. augusztus 31.

Gönczöl Katalin