OBH 1476/2000
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária
Az eljárás megindulása:
	A panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához intézett beadványában az időközben elhunyt 22 éves élettársának a székesfehérvári Szent György Kórházban történt kezelése során a betegjogok megsértését sérelmezte.
	A panaszos először az ÁNTSZ Fejér Megyei Intézetéhez fordult, ahonnan kérésére, és arra hivatkozással tették át a panaszt az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, hogy betegjogi képviselők hiányában nincs lehetőségük a panasz kivizsgálására.
Érintett alkotmányos jog:
•	Az emberi méltósághoz való jog
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.

•	A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

Az ügy jogszabályi háttere: a jelentés melléklete tartalmazza

•	Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény

A megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:
A vizsgálat során a panaszos többször is kiegészítette beadványát. A panaszos a Székesfehérvári Szent György Kórház Hematológiai részlegén elhunyt hozzátartozójának kezelése, a bánásmód és látogatás akadályoztatása miatt élt panasszal.
	Panaszos beadványában sérelmezte, hogy elhunyt élettársát nem tájékoztatták sem a jogairól, sem a betegségéről, a kezelési módszerekről, a kezelés rizikójáról, továbbá az alkalmazott gyógyszerek céljáról. A kezelőorvos nem beszélt a szülőkkel egyszer sem, a panaszossal egy alkalommal találkozott. A panaszost nem tájékoztatták a kezelés során a vizsgálatokról, azok eredményéről, az elhunyt betegségéről, a kezelésről, annak következményeiről. Az elhunyt a kezelésbe való beleegyezés jogát nem gyakorolhatta. A kezelésre erőszakkal vették rá. A panaszos állítása szerint a beleegyező nyilatkozatokat utólag töltötték ki, a beírt szövegek hiányosak, nem fedik a valóságot.
	A kezeléssel kapcsolatban több kifogással élt a panaszos. A beteg több napon át, mondta, hogy fáj az alhasa, belső szervei, egy hét múlva az ügyeletes orvos állapította meg, hogy teljesen kiszáradt, és azonnali infúziót rendelt el. Szájfertőzést kapott, mert nem biztosították számára a megfelelő fogorvosi ellátást. Az osztályon nem tudták biztosítani az alapvető ápolási eszközöket, pl. pelenka, sebhintőpor. Ezt a családtagok vitték be. A gyógyszereket a kinti patikából szerezték be. Előfordult, hogy nem volt meg a szükséges gyógyszer, mert a patika már bezárt.
	A panaszos sérelmezte, hogy az elhunyt elmondása szerint, ha éjszaka csengetett, vagy kiabált nem mentek be hozzá a nővérek. Kifogásolta az osztály hygiénes állapotát, mivel a nővérek nem viseltek szájvédő maszkot. Panaszos sérelmezte a bánásmódot is. Pelenkát nem cserélték rendszeresen. Előfordult, hogy törött hőmérő volt a beteg kezében. Mikor erre a hozzátartozó rákérdezett, a nővérek azt mondták, nem tudnak erről semmit. A kórházban nem biztosították a megfelelő táplálékot, a család készített és vitt be a betegnek ételt. (A beteg vegetáriánus volt, ezt nem vették figyelembe.)
A panaszos sérelmezte, hogy élettársával és vele szemben is durva, lekezelő hangnemet használt a panaszlott orvos.
	Kezelések között nem hagytak elegendő időt a betegnek a felépülésre, második kezelésre az élettárs szinte karjaiban vitte vissza a beteget.
	A főorvosnő a beteget több esetben "Paprikajancsinak" nevezte, kigúnyolta. Több alkalommal az ajtóban állt meg és csak kívülről szólt be a betegnek.
	A panaszos állítása szerint a főorvosnő mindig üzengetett neki a beteggel, hogy nem menjen be, ha vizitel. A főorvosnő a család számára gyakorlatilag elérhetetlen volt, nem volt lehetőség a találkozásra.
	A beteg édesapja kérte, hogy naponta kétszer 5-5 percre bemehessenek megetetni, megitatni a beteget - ezzel könnyítve a nővérek munkáját is - de ettől a főorvosnő elzárkózott, mondván, hogy zavarnák az osztály munkáját. A főorvosnő több alkalommal látogatási idő alatt tartott vizitet, ekkor a látogatókat kiküldte az osztályról.
	Sérelmezte a panaszos, hogy korlátozták a látogatás idejét, nem engedték, hogy az élettárs a beteg mellett tartózkodjon még a legsúlyosabb állapotban sem. A telefon is úgy volt elhelyezve a betegszobában, hogy a beteg nem érhette el. Az utolsó napon az elhunyt könyörgött, hogy maradjon vele az élettársa, de ezt nem engedték meg.
	Az orvosi kezelésről készült dokumentumok fénymásolatát ugyan a panaszos rendelkezésére bocsátották, de ezért 6000 Ft-ot kellett fizetnie.
	Az elhunytat járóbetegként tartották nyilván, pedig bent feküdt az osztályon, onnan vitték át a szakrendelésre-vizsgálatokra, így a kiadott zárójelentés adatai sem feleltek meg a valóságnak. (Felvétel időpontjának 08.17-e szerepel, pedig a beteg 08.11-én feküdt be az osztályra.)
	A székesfehérvári Szent György Kórház főigazgató-főorvosa a panaszos bejelentése alapján kivizsgálta a panaszt, felkértem a betegre vonatkozó egészségügyi dokumentáció elküldésére, illetve lehetőséget biztosítottam a panasszal kapcsolatos állásfoglalása kiegészítésére. A panasszal kapcsolatban kikértem az elhunyt szüleinek, illetve a panaszos testvérének a véleményét is. Tájékoztatást kaptam továbbá az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat Fejér Megyei Intézetétől az Országos Egészségbiztosítási Pénztár által lefolytatott vizsgálatról, valamint a Magyar Orvosi Kamara Országos Etikai Bizottságának elnökétől a Somogy Megyei Orvosi Kamara Etikai Bizottságának eljárásáról.
	A panaszos a tájékoztatáshoz való jog és az egészségügyi dokumentáció megismerésének jogával összefüggésben önálló panaszt nyújtott be az Adatvédelmi biztoshoz is, aki a panasznak ezen részét kivizsgálta és a panaszos, valamint a panaszolt kórház tájékoztatása mellett az üggyel kapcsolatos állásfoglalását Hivatalomnak is megküldte. Az adatvédelmi biztos vizsgálatát követően felhívta a kórház főigazgatójának a figyelmét, hogy az intézmény a kifogásolt gyakorlatát vizsgálja felül és tegye meg a szükséges intézkedéseket. A kórház főigazgatója az adatvédelmi biztos észrevételeit elfogadta, és a felvetett problémák orvoslása tekintetében megtette a szükséges intézkedést, ezért a panasznak ebben a részében a további vizsgálattól eltekintettem. 
	Az ügyben felmerült az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében deklarált emberi méltósághoz való jog, valamint a 70/D. §-ban foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog, illetve azzal szoros összefüggésben az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvényben (a továbbiakban: Eütv.) foglalt betegjogok sérelme.
	A panaszos rendkívül sok panasszal élt a kórházi ellátással kapcsolatban, azonban az országgyűlési biztos eljárásának fontos korlátját jelenti, hogy orvos-szakmai kérdéseket nincs hatásköre vizsgálni, ezért a panasznak csak a betegjogok érvényesülésével kapcsolatos részét vizsgáltam.
1./ 	Az egészségügyi ellátáshoz való jog
	Az egészségügyi ellátáshoz való jog a törvény értelmében azt jelenti, hogy a beteg az egészségügyi ellátásokat a rendelkezésre álló személyi és tárgyi feltételek függvényében jogosult igénybe venni. A törvény megfogalmazza azokat a további követelményeket (folyamatos hozzáférhetőség, diszkriminációmentesség) is, amelyeket az egészségügyi ellátórendszer egészének, az egészségügyi szolgáltatást végző intézményeknek, illetve az egészségügyi dolgozóknak teljesíteniük kell ahhoz, hogy az egyének egészségügyi ellátáshoz való joga megfelelő módon megvalósulhasson.
	A panaszlott orvos esetében a rendőrségi nyomozás, a szaktanácsadói vélemény, a rendelkezésre álló orvosi dokumentáció alapján, orvosszakértőileg orvosi mulasztást, vagy szakmai szabályszegést nem állapított meg, amely a halál beálltával okozati összefüggésbe hozható lett volna. Az elhunyt betegsége olyan jellegű volt, hogy a szakszerű kezelés ellenére sorsszerűen halálhoz vezetett.
	A Transzfuziológiai és Hematológiai Szakmai Kollégium állást foglalt, hogy a székesfehérvári Szent György Kórház Hematológiai Osztálya alkalmas arra, hogy ott magas színvonalú hematológiai betegellátás folyjon. A főorvosnőnek belgyógyászatból és hematológiából szakképesítése van, jól felkészült szakember, ezért a betegeit a szakma szabályai szerint kezeli.
	A vizsgálatom során megállapítottam, hogy az elhunytnak biztosították az egészségi állapota által indokolt és megfelelő egészségügyi szolgáltatást.
	A panaszos egy újabb beadványában azt is sérelmezte, hogy finanszírozási okokból a beteget járóbetegként kezelték. Általános gyakorlat volt a kórházban, hogy a legyengült immunrendszerű betegeket felöltöztették, átvitték a járó beteg szakrendelésre és ott vizsgálták ki őket.
	A járóbetegként történő kezelés kérdését az ÁNTSZ az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Közép-Dunántúli Területi Egészségügyi Főosztályának bevonásával vizsgálta, melynek eredményéről a panaszost is értesítette. A Hematológiai Osztály megelőző évi teljes beteganyagának ellenőrzése során a vizsgált esetekben megállapították a helytelen kódolási gyakorlatot. A Kórház vezetésénél kezdeményezték ennek a gyakorlatnak az azonnali megszüntetését, valamint az okozott társadalombiztosítási kár megtérítését. A vizsgálatot vezető főosztályvezető etikailag is kifogásolhatónak tartotta, hogy az Osztályon fekvő betegek vizsgálatát, mint járó betegek a járó beteg szakellátásokon végezzék el.
	A legyengült immunrendszerű fekvő betegeknek a járó beteg szakellátáson történő vizsgálata nem hozható  alkotmányos joggal összefüggésbe, hanem annak megítélése részben orvos-szakmai részben tb. finanszírozási kérdés.

2./ 	Az emberi méltósághoz való jog
	Az egészségügyi ellátások igénybevétele során a beteg gyakran kerülhet olyan helyzetbe, amelyben fennáll emberi méltósághoz való joga megsértésének veszélye. A törvény erre való tekintettel kiemelt jelentőséget tulajdonít az emberi méltósághoz való jog deklarálásának. Az egészségügyi ellátás során a beteg jogosult arra, hogy vele tisztelettel és megbecsüléssel bánjanak, személyhez fűződő jogait tartsák tiszteletben.
	A panaszos sérelmezte, hogy élettársával és vele szemben is durva, lekezelő hangnemet használt a panaszlott orvos. A főorvosnő a beteget több esetben "Paprikajancsinak" nevezte, kigúnyolta. Több alkalommal az ajtóban állt meg és csak kívülről szólt be a betegnek. Több esetben be sem ment a szobába, vissza sem köszönt a betegnek.
	A beteggel szemben használt és kifogásolt hangnem és megszólítás a tanúvallomások alapján nem volt bizonyítható. A panaszlott orvos ezt visszautasította, és az Etikai Bizottság által meghallgatott, az osztályon dolgozó két nővér sem tudta alátámasztani az állítást.
	Mivel nehezen bizonyítható állításokról van szó, és az országgyűlési biztosnak nincs módja arra, hogy egymásnak ellentmondó állításokat bizonyítási eljárás keretében kétséget kizáróan tisztázzon, ezért az emberi méltósághoz való joggal összefüggésben nem állapítható meg visszásság. Említésre méltó azonban az a körülmény, hogy az I. fokú Orvos Etikai Bizottság a panaszlott orvos figyelmét felhívta arra, hogy a jövőben több empátiával közeledjen a betegekhez és hozzátartozóikhoz.

3./	A kapcsolattartás joga
	A törvény fekvőbeteg-gyógyintézeti ellátásra specializáltan általános jelleggel megfogalmazza a betegnek kapcsolattartáshoz való jogát. Az önrendelkezési jog e vonatkozásban való konkretizálásaképpen a törvény külön is nevesíti a betegnek azt a jogát, hogy kifejezett rendelkezésével megtilthassa az egészségügyi ellátását végző intézménynek, hogy róla bárkinek felvilágosítást adjanak, illetőleg nyilvános módon feltüntessék, hol került elhelyezésre. Ettől a rendelkezéstől kizárólag a beteg érdekében, közeli hozzátartozójának kérésére lehet eltekinteni.
	A törvény a súlyos állapotban lévő beteg esetében az általános szabályoknál is szélesebb jogokat biztosít az ellátást igénybevevők számára, amikor meghatározott törvényi feltételek fennállása esetén alanyi jogon biztosítja a közeli hozzátartozókkal való folyamatos kapcsolattartást. A törvény ugyanakkor tekintettel van az egészségügyi ellátást nyújtó intézmények tárgyi feltételrendszerére, amikor a törvény e jog gyakorlását a gyógy-intézményben meglévő feltételektől teszi függővé. A jog gyakorlásának további korlátja, hogy a törvény - 26. §-ában foglaltakkal összhangban - csak abban az esetben engedi meg e jogok gyakorlását, amennyiben ez nem jár más beteg jogainak csorbításával, illetőleg nem veszélyezteti az intézmény betegellátásának zavartalanságát.
	Sérelmezte a panaszos, hogy korlátozták a látogatás idejét, nem engedték, hogy az élettárs a beteg mellett tartózkodjon még a legsúlyosabb állapotban sem.
	Az elhunytat a székesfehérvári Hematológiai Regionális Centrumban kezelték, ahol részint a betegségek, részint a cytostatikus kezelések miatt immunsupprimált betegek vannak. Ezeken az osztályokon az itt kezelt betegek érdekében korlátlan látogatás nem képzelhető el. A panaszos a rendkívüli látogatásra a lehetséges kedvezményt megkapta a kórház felsőbb vezetésétől azzal, hogy az osztály működési rendjét nem zavarhatja. A beteget hozzátartozói naponta látogatták, és a kórház az utolsó napon sem utasította el a látogatást.
	Az osztály speciális adottságaiból következően nem állapítható meg a kapcsolattartás jogával összefüggésben a sérelem közvetlen veszélye, azonban szembetűnő az a körülmény, hogy éppen azoknak az immunsupprimált betegeknek az érdekeire hivatkozva korlátozták a látogatást, akiknek a vizsgálatát (mint járó betegekét) a járó beteg szakellátásokon végezték el.

4./	A tájékoztatáshoz való jog
	A tájékoztatáshoz való jogosultság gyakorlása az önrendelkezési jog megfelelő módon való érvényesülésének előfeltétele. Ennek értelmében a törvény a betegek alapvető jogává teszi, hogy egészségi állapotukról általános jelleggel folyamatosan tájékoztatást kapjanak. Ezen túlmenően a beteget az egyes beavatkozások megkezdése előtt az egészségi állapotával kapcsolatos minden lényeges körülményről tájékoztatni kell, mert a megfelelő tájékozottság képezi alapját a beteg egészségi állapotával kapcsolatos döntéseinek. Ennek értelmében a törvény felsorolja azokat az összetevőket, amelyeket egy megfelelő tájékoztatásnak tartalmaznia kell. Ebben a körben kiemelkedő jelentőségű, hogy a tájékoztatásnak ki kell terjednie arra, hogy a beteg jogosultsága egy beavatkozás elvégzéséhez való hozzájárulás, illetve a beavatkozás elutasítása. A tájékoztatásnak ezen túlmenően főszabályként teljes körűnek is kell lennie, tehát a beteg egészségi állapotával és a javasolt kezeléssel kapcsolatos minden körülményre ki kell terjednie.
	Panaszos beadványában sérelmezte, hogy az elhunytat nem tájékoztatták sem a jogairól, sem a betegségéről, a kezelési módszerekről, a kezelés rizikójáról, továbbá az alkalmazott gyógyszerek céljáról.
	A szülők, a panaszos testvére, illetve az elhunyt barátnője megerősítette a panaszos által elmondottakat. A szülők kifejtették, hogy sem lányuk, sem ők nem kaptak tájékoztatást arról, hogy milyen betegségben szenved, milyen kezelést fog kapni, milyen következményei lehetnek a kezelés-sorozatnak, milyen kockázatai vannak, illetve milyenek az élet-kilátásai. A szülők és az élettárs annak ellenére nem kaptak tájékoztatást, hogy a beteg mindkét kezelés alkalmával a kórházi beleegyező nyilatkozaton megjelölte mind a szülőket, mind az élettársát, mint akik "teljes körű információt kaphatnak." A szülők elmondása szerint a főorvosnő gyakorlatilag elérhetetlen volt a számukra. A nővéreken keresztül többször kértek személyes találkozót, de sikertelenül. A főorvosnő a nővérekkel üzente, hogy lányuknak mindent elmondott, tőle kérdezzék meg. Végül a családorvosukat kérték meg, hogy érdeklődjön a főorvos asszonynál, így tőle tudták meg betegségének mibenlétét az első kezelés után. A szülők kifogásolták, hogy később sem kaptak tájékoztatást lányuk egészségi állapotának jelentős mértékű változásáról.
	Az I. fokú Orvosi Etikai Bizottság megállapította, hogy a panaszlott orvos elmarasztalható a hozzátartozók felvilágosításának elmulasztásában, és a későbbiek folyamán sem igyekezett tudatosítani a hozzátartozókkal, hogy ez a beteg kérésére történt, és ez mivel indokolható. Az dokumentálva volt, hogy ki az a hozzátartozó, aki informálható, azonban a beteg ezt később szóban megváltoztatta, amit nem dokumentált a bepanaszolt orvos, ez pedig nem volt jogszerű.
	Első alkalommal ugyan a beteg felvilágosítása megtörtént (ezt a meghallgatott osztályos nővér is tanúsította), de a dokumentumok alapján ennek mélységével a bizottság nem lehet tisztában.
	A bepanaszolt orvos az orvosi dokumentációt nem vezette úgy, hogy abból kiderülhetett volna, hogy a beteg kérésére korlátozta a hozzátartozói látogatást, és erről nem tájékoztatta a hozzátartozókat. Nem szerepelt az orvosi dokumentációban az sem, hogy a beteg kérése volt az, hogy a hozzátartozóknak ne adjon felvilágosítást. A beteg ilyen irányú kérésének szerepelnie kellett volna az orvosi dokumentációban, ezért megállapítható a tájékoztatáshoz való joggal összefüggésben a sérelem.

5./	Az önrendelkezéshez való jog
	A törvény általános jelleggel biztosítja a betegek számára az önrendelkezés jogát. Az önrendelkezéshez való jog alkotmányos alapokon nyugszik, ebből következően lényeges tartalma korlátozhatatlan. A törvény ugyanakkor meghatározza azokat az eseteket, amelyekben akár a jogalkotó, akár a jogalkalmazó szervek e jogot vagy annak gyakorlását korlátozhatják.
	Az önrendelkezési jog tartalmát illetően a törvény meghatározza azokat az összetevőket, amelyek e jogot alkotják. Ezek szerint e jog gyakorlása keretében a beteg jogosult eldönteni, hogy kíván-e egészségügyi ellátást igénybe venni, és az ellátás során mely beavatkozások elvégzéséhez járul hozzá, illetve melyeket utasít vissza.
	Az önrendelkezési jog érvényesülésének legfontosabb biztosítéka, hogy főszabályként minden egészségügyi beavatkozás elvégzésének feltétele, hogy ahhoz a beteg kényszertől és fenyegetéstől mentes, megfelelő tájékoztatáson alapuló beleegyezést adjon. Fontos garanciális szabály, hogy az önrendelkezési jog alapján a beteg a beavatkozás elvégzéséhez való hozzájárulását visszavonhatja.
	Nem volt egyértelmű a panaszos azon állítása, hogy az elhunyt a kezelésbe való beleegyezés jogát nem gyakorolhatta, hiszen a kórházi felvételt nem utasította el, és az első kezelés után ismételten visszament a kórházba. Ez a ráutaló magatartás a kezelés folytatásába való beleegyezést jelentette.
	A beleegyező nyilatkozatok valódiságának vizsgálata nem az Orvos Etikai Bizottság hatásköre, ellenben a bizottság megállapította, hogy e dokumentum szabályszerű és hiánytalan kitöltéséről a főorvosnőnek gondoskodnia kellett volna, de ezt elmulasztotta.
	Az adatvédelmi biztos vizsgálatában megállapította, hogy a kórházban rendszeresített, "beleegyező nyilatkozat" elnevezésű formanyomtatvány egyáltalán nem, illetve nem megfelelő formában adott tájékoztatásra utal. Csak a beteg által aláírt egyoldalú nyilatkozat ugyanis nem alkalmas arra, hogy az Eütv. 13-25. §-aiban külön nevesített és - a beteg rendelkezésétől függően - más-más feltételekkel gyakorolható egyes betegjogokat e törvényi előírásoknak megfelelően biztosítsa.
	A beteg mindenkori állapotáról adott folyamatos tájékoztatás az előfeltétele az önrendelkezési jog gyakorlásának, amely a másik oldalról - az Eütv. 134-135. §-aira is figyelemmel - az orvosnak kötelessége. Ezért ennek keltezéssel és a kezelő orvos által ellenjegyezve ki kell kiderülnie az egészségügyi dokumentációból, amit az Eütv. 136. §-a is előír.
	A mellékelt nyilatkozatból hiányzik mindenfajta érdemi információ, ami az elhunyt egészségi állapotára és az alkalmazott kezelések szükségességére vonatkozik. Ezzel lehetőség nyílhat arra, hogy a biankó hozzájárulást később szabadon felhasználják, amivel különösen akkor lehet visszaélni, ha a nyilatkozathoz közvetlenül joghatás fűződik, pl. egy visszautasított kezelés további következményeiért való felelősség tekintetében.
	A fent kifejtettek alapján megállapítottam, hogy az egészségügyi szolgáltató a hiányosan kitöltött "beleegyező nyilatkozattal" a beteg alkotmányos alapokon nyugvó önrendelkezés jogával összefüggésben  visszásságot okozott.

6./	Az egészségügyi dokumentáció megismerésének joga
	A tájékoztatáshoz való joggal összefüggésben a törvény kiemelten nevesíti az egészségügyi dokumentáció megismerésének jogát. Az adatkezeléssel összefüggő törvényekben foglaltakkal összhangban az egészségi állapotával kapcsolatos dokumentációval az egészségügyi szolgáltató, az abban szereplő adataival a beteg rendelkezhet. A törvény meghatározza továbbá a cselekvőképtelen beteg dokumentációjába való betekintési joggal, a beteg által meghatalmazott személy betekintési jogával kapcsolatos, valamint a beteg halála esetén irányadó betekintési szabályokat is.
	Az orvosi kezelésről készült dokumentumok fénymásolatát ugyan a panaszos rendelkezésére bocsátották, de ezért irreálisan magas árat - 6000 Ft-ot - kellett fizetnie.
	Az Eütv. az egészségügyi ellátással kapcsolatos tájékoztatást a beteget megillető feltétlen jogként határozza meg, amely akkor is megilleti, ha a beleegyezése nem feltétele a gyógykezelés megkezdésének (1. Eütv. 14. § (3) bekezdés), továbbá arról csak az érintett rendelkezhet: lemondhat róla, vagy kijelölheti azt a személyt, akit helyette vagy vele együtt tájékoztatni kell. Ez utóbbi feltételeit az egészségügyi és a hozzájuk kapcsolódó személyes adatok kezeléséről és védelméről szóló 1997. évi XLVII. törvény (Eüak.) 7. § (4)-(7) bekezdései részletesen szabályozzák. Ezeken a törvényi kereteken belül a 62/1997. (XII.21.) NM rendeletben meghatározott részletességgel adatkezelési szabályzatot kell készíteni. A kórház főigazgatójának tájékoztatása szerint az intézmény megfelel ezeknek a feltételeknek, adatkezelési szabályzata és kinevezett adatvédelmi felelőse is van, aki a főigazgató és az orvos-igazgató mellett felel a rendelkezések betartásáért.
	Az adatkezelés gyakorlatát érintő további problémát vet fel az, hogy az egészségügyi dokumentáció megismeréseként az azokról kért másolat költsége az Eütv. 24. § (7), illetve (11) bekezdései alapján megtérítendő, azonban ez nem az egészségügyi szolgáltatásokért elszámolható térítési díjat jelenti. Ez utóbbi kifizetését a 284/1997. (XII.23.) kormányrendelet szabályozza, melynek 1. § (2) és (4) bekezdései alapján állították ki a néhai édesapjának nevére azt a 4500 forintos számlát, amelyet a kórház bankszámlájára kértek befizetni, hogy az elhunyt teljes kórlapjának fénymásolási költségét fedezzék. Ez az orvos-igazgató korábban adott tájékoztatásával ellentétben (l. a 246/2/99. ikt.számú levelet) - melyben kórlaponként, azaz betegenként egységesen 2000 forintban jelölte meg a felmerülő költségeket - lényegesen magasabb összeg, amely az üzleti alapon működtetett fénymásoló berendezések anyagköltségeivel lehet, hogy arányban áll, de egy önkormányzat által fenntartott intézményben nem képezheti a betegek, illetve hozzátartozóik joggyakorlásának alapját. Az iratmásolás feltételeit is az intézmény fenntartójának kell előre biztosítania, amelyet az intézmény utólag számolhat el a betegek részéről felmerült igényeknek megfelelően a fenntartó felé. Ennek mértékét, módját a fenntartó által jóváhagyott formában, szabályzatban kell előre megállapítani, amelyről az érintetteket is tájékoztatni kell.
	A fent kifejtettek alapján megállapítottam, hogy a kórház irreálisan magas iratmásolással kapcsolatos térítési díja veszélyezteti az egészségügyi dokumentáció megismerésének a jogát.
	A panaszos a beadványában számtalan olyan sérelmet is előadott, amelyeknek vizsgálata még az adott helyzetben is nehezen bizonyítható, ugyanakkor felvetik a betegjogok érvényesítésének a veszélyét. Az egészségügyi törvény a betegjogok érvényesítése körében az egészségügyi szolgáltató kötelezettségévé teszi hogy a beteget - illetőleg a beteg egészségi állapotával kapcsolatban a beteg ilyen irányú nyilatkozata vagy a törvény rendelkezése alapján nyilatkozni jogosult személyt - egészségi állapotától függően az egészségügyi szolgáltató intézménybe való felvételekor, illetve ellátása előtt a betegjogokról, azok érvényesítésének lehetőségéről, valamint az intézmény házirendjéről részletesen tájékoztatnia kell.
	A betegek jogaik megsértése vagy annak veszélye esetén személyesen is eljárhatnak, azonban a jogalkotó az egészségügyi jogviszony sajátos jellegére való tekintettel a betegek jogai érvényesítésének segítésére egy külön jogintézményt, a betegjogi képviselő jogintézményét hozta létre. A törvény szerint a betegjogi képviselő feladata a betegek jogainak védelme, a betegek jogainak betegekkel való megismertetése, és a betegek segítése jogaik érvényesítésében. 
	A betegjogi képviselő fontos feladata az is, hogy rendszeresen tájékoztassa az egészségügyi dolgozókat a betegjogokra vonatkozó szabályokról, és azoknak az adott intézményben való érvényesüléséről.
	Ahhoz, hogy a betegjogi képviselő feladatait megfelelő módon tudja teljesíteni, fontos garanciális szabály, hogy a betegjogi képviselő a hatáskörébe tartozó egészségügyi intézménnyel nem állhat semmilyen munkavégzésre irányuló jogviszonyban.
	A vizsgálat tapasztalatait összegezve megállapítottam az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében deklarált emberi méltósághoz való joggal szoros összefüggésben álló önrendelkezéshez való jog sérelmét, továbbá az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggésben a tájékoztatáshoz való joggal, és az egészségügyi dokumentáció megismerésének a jogával összefüggésben az alkotmányos  visszásságot. 
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében kapott jogkörömben a feltárt visszásságok jövőbeni orvoslása érdekében a székesfehérvári Szent György Kórház főigazgatójának a következő kezdeményezést teszem:
A betegjogok érvényesítése érdekében
•	tegyen eleget az Eütv. 28. §-ában előírt kötelezettségének, különös tekintettel a tájékoztatáshoz való jog, és az önrendelkezéshez való jogra;
•	e jogok maradéktalan érvényesülése érdekében intézkedjen az orvosi dokumentáció és "beleegyező nyilatkozatok" jogszabályoknak megfelelő, minden kétséget kizáró vezetéséről;
•	biztosítsa, hogy az arra jogosultak a törvénynek megfelelően, azonban reális ellenérték (önköltség-térítés) fejében gyakorolhassák az egészségügyi dokumentáció megismerésének jogát.
Budapest, 2002. június 19.
Lenkovics Barnabás
Melléklet
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény

•	A betegek jogai és kötelezettségei:
Az egészségügyi ellátáshoz való jog
7. § (1) Minden betegnek joga van - jogszabályban meghatározott keretek között - az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és megkülönböztetés nélküli egészségügyi ellátáshoz.
(2) Megfelelő az ellátás, ha az az adott egészségügyi szolgáltatásra vonatkozó szakmai és etikai szabályok, illetve irányelvek megtartásával történik.
(3) Folyamatosan hozzáférhető az ellátás, amennyiben az egészségügyi ellátórendszer működése napi 24 órán keresztül biztosítja annak igénybevehetőségét.
(4) Megkülönböztetés nélküli az ellátás, ha az egészségügyi szolgáltatás nyújtása során nem történik hátrányos megkülönböztetés a betegek között társadalmi helyzetük, politikai nézeteik, származásuk, nemzetiségük, vallásuk, nemük, szexuális irányultságuk, koruk, családi állapotuk, testi vagy értelmi fogyatékosságuk, képzettségük és minden más egyéb, az egészségi állapotukkal össze nem függő ok alapján.
8. § (1) A betegnek joga van az állapota által szakmailag indokolt szintű egészségügyi szolgáltató és - ha jogszabály kivételt nem tesz - a választott orvos egyetértésével az ellátását végző orvos megválasztásához, amennyiben azt az egészségi állapota által indokolt ellátás szakmai tartalma, az ellátás sürgőssége vagy az ellátás igénybevételének alapjául szolgáló jogviszony nem zárja ki.
(2) Az (1) bekezdés szerinti orvosválasztás joga az egészségügyi szolgáltató működési rendjének megfelelően gyakorolható.
(3) A beteg bármely, a kezelőorvos által megállapított diagnózissal, illetőleg javasolt terápiával, valamint fekvőbeteg-gyógyintézetből történő tervezett elbocsátásával vagy más egészségügyi szolgáltatóhoz történő beutalásával kapcsolatban kezdeményezheti más orvos által történő vizsgálatát.
[...]
•	Az emberi méltósághoz való jog
10. § (1) Az egészségügyi ellátás során a beteg emberi méltóságát tiszteletben kell tartani.
(2) A betegen - e törvény eltérő rendelkezésének hiányában - kizárólag az ellátásához szükséges beavatkozások végezhetők el.
(3) Az ellátás során a beteg jogainak gyakorlásában csak az egészségi állapota által indokolt ideig - törvényben meghatározott - mértékben és módon korlátozható.
(4) A beteg személyes szabadsága - ellátása során - fizikai, kémiai, biológiai vagy pszichikai módszerekkel vagy eljárásokkal kizárólag sürgős szükség esetén, illetőleg a beteg vagy mások élete, testi épsége és egészsége védelmében korlátozható. Kínzó, kegyetlen, embertelen, megalázó vagy büntető jellegű korlátozó intézkedést tilos alkalmazni. A korlátozó intézkedés csak addig tarthat, ameddig az elrendelés oka fennáll.
[...]
•	A kapcsolattartás joga
11. § (1) A (2)-(7) bekezdésekben foglalt jogokat a beteg a fekvőbeteg-gyógyintézetben meglévő feltételektől függően, betegtársai jogainak tiszteletben tartásával és a betegellátás zavartalanságát biztosítva gyakorolhatja. Ennek részletes szabályait - e jogok tartalmának korlátozása nélkül - a fekvőbeteg-gyógyintézet házirendje határozza meg. A házirend a (2)-(7) bekezdésekben foglaltakon túl további jogokat is megállapíthat.
(2) A beteg fekvőbeteg-gyógyintézeti elhelyezése során jogosult más személyekkel akár írásban, akár szóban kapcsolatot tartani, továbbá látogatókat fogadni. A beteg megtilthatja, hogy a gyógykezelésének tényét vagy a gyógykezelésével kapcsolatos egyéb információt más előtt feltárják. Ettől csak a gondozása érdekében, közeli hozzátartozója vagy a gondozására köteles személy kérésére lehet eltekinteni.
(3) A súlyos állapotú betegnek joga van arra, hogy az általa megjelölt személy mellette tartózkodjon. Cselekvőképtelen beteg esetén a fenti személy megjelölésére a 16. § (1)-(2) bekezdésében meghatározott személy is jogosult. E bekezdés alkalmazásában súlyos állapotú az a beteg, aki állapota miatt önmagát fizikailag ellátni képtelen, illetve fájdalmai gyógyszerrel sem szüntethetők meg, illetőleg pszichés krízishelyzetben van.
[...]
•	A tájékoztatáshoz való jog
13. § (1) A beteg jogosult a számára egyéniesített formában megadott teljes körű tájékoztatásra.
(2) A betegnek joga van arra, hogy részletes tájékoztatást kapjon
a) egészségi állapotáról, beleértve ennek orvosi megítélését is,
b) a javasolt vizsgálatokról, beavatkozásokról,
c) a javasolt vizsgálatok, beavatkozások elvégzésének, illetve elmaradásának lehetséges előnyeiről és kockázatairól,
d) a vizsgálatok, beavatkozások elvégzésének tervezett időpontjairól,
e) döntési jogáról a javasolt vizsgálatok, beavatkozások tekintetében,
f) a lehetséges alternatív eljárásokról, módszerekről,
g) az ellátás folyamatáról és várható kimeneteléről,
h) a további ellátásokról, valamint
i) a javasolt életmódról.
(3) A betegnek joga van a tájékoztatás során és azt követően további kérdezésre.
(4) A betegnek joga van megismerni ellátása során az egyes vizsgálatok, beavatkozások elvégzését követően azok eredményét, esetleges sikertelenségét, illetve a várttól eltérő eredményt és annak okait.
(5) A cselekvőképtelen és korlátozottan cselekvőképes betegnek is joga van a korának és pszichés állapotának megfelelő tájékoztatáshoz.
(6) A betegnek joga van megismerni az ellátásában közvetlenül közreműködő személyek nevét, szakképesítését és beosztását.
(7) A tájékoztatáshoz fűződő jogok gyakorlásához szükséges feltételeket a fenntartó biztosítja.
(8) A betegnek joga van arra, hogy számára érthető módon kapjon tájékoztatást, figyelemmel életkorára, iskolázottságára, ismereteire, lelkiállapotára, e tekintetben megfogalmazott kívánságára, valamint arra, hogy a tájékoztatáshoz szükség esetén és lehetőség szerint tolmácsot vagy jeltolmácsot biztosítsanak.
14. § (1) A cselekvőképes beteg a tájékoztatásáról lemondhat, kivéve, ha betegsége természetét ismernie kell ahhoz, hogy mások egészségét ne veszélyeztesse. Ha a beavatkozásra a beteg kezdeményezésére és nem terápiás célból kerül sor, a tájékoztatásról való lemondás csak írásban érvényes.
(2) Az (1) bekezdés szerinti rendelkezéseket a 16. életévét betöltött kiskorú személy esetén is alkalmazni kell.
(3) A tájékoztatás joga a beteget akkor is megilleti, ha beleegyezése egyébként nem feltétele a gyógykezelés megkezdésének.
•	Az önrendelkezéshez való jog
15. § (1) A beteget megilleti az önrendelkezéshez való jog, amely kizárólag törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozható.
(2) Az önrendelkezési jog gyakorlása keretében a beteg szabadon döntheti el, hogy kíván-e egészségügyi ellátást igénybe venni, illetve annak során mely beavatkozások elvégzésébe egyezik bele, illetve melyeket utasít vissza, figyelembe véve a 20. §-ban előírt korlátozásokat.
(3) A betegnek joga van arra, hogy a kivizsgálását és kezelését érintő döntésekben részt vegyen. Az e törvényben foglalt kivételektől eltekintve bármely egészségügyi beavatkozás elvégzésének feltétele, hogy ahhoz a beteg megtévesztéstől, fenyegetéstől és kényszertől mentes, megfelelő tájékoztatáson alapuló beleegyezését (a továbbiakban: beleegyezését) adja.
(4) A beteg a (3) bekezdésben foglalt beleegyezését szóban, írásban vagy ráutaló magatartással megadhatja, kivéve, ha e törvény eltérően nem rendelkezik.
(5) Az invazív beavatkozásokhoz a beteg írásbeli vagy - amennyiben erre nem képes - két tanú együttes jelenlétében, szóban vagy más módon megtett nyilatkozata szükséges.
(6) A beteg a beavatkozás elvégzéséhez való beleegyezését bármikor visszavonhatja. A beleegyezés alapos ok nélküli visszavonása esetén azonban kötelezhető az ennek következtében felmerült és indokolt költségek megtérítésére.
16. § (1) A cselekvőképes beteg - ha e törvény eltérően nem rendelkezik - közokiratban, teljes bizonyító erejű magánokiratban vagy - írásképtelensége esetén - két tanú együttes jelenlétében megtett nyilatkozattal
a) megnevezheti azt a cselekvőképes személyt, aki jogosult helyette a beleegyezés, illetve a visszautasítás jogát gyakorolni, illetve, akit a 13. § alapján tájékoztatni kell,
b) az a) pontban meghatározott személy megjelölésével vagy a nélkül a (2) bekezdés szerinti személyek közül bárkit kizárhat a beleegyezés és a visszautasítás jogának helyette történő gyakorlásából, illetve a 13. § szerinti tájékoztatásból.
[...]
(3) Az egy sorban nyilatkozattételre jogosultak ellentétes nyilatkozata esetén a beteg egészségi állapotát várhatóan legkedvezőbben befolyásoló döntést kell figyelembe venni.
(4) A (2) bekezdés szerinti személyek nyilatkozata - kizárólag a 13. §-ban foglalt tájékoztatást követően - a kezelőorvos által javasolt invazív beavatkozásokhoz történő beleegyezésre terjedhet ki. E nyilatkozat azonban - a 20. § (3) bekezdése szerinti eset kivételével - a beavatkozással fölmerülő kockázatoktól eltekintve nem érintheti hátrányosan a beteg egészségi állapotát, így különösen nem vezethet súlyos vagy maradandó egészségkárosodásához. A nyilatkozatról a beteget cselekvőképessé válását követően azonnal tájékoztatni kell.
[...]
•	Az egészségügyi dokumentáció megismerésének joga
24. § (1) A beteg jogosult megismerni a róla készült egészségügyi dokumentációban szereplő adatait, illetve joga van ahhoz, hogy - a 135. §-ban foglaltak figyelembevételével - egészségügyi adatairól tájékoztatást kérjen.
(2) Az egészségügyi dokumentációval az egészségügyi szolgáltató, az abban szereplő adattal a beteg rendelkezik.
(3) A beteg jogosult
a) a gyógykezeléssel összefüggő adatainak kezeléséről tájékoztatást kapni,
b) a rá vonatkozó egészségügyi adatokat megismerni,
c) az egészségügyi dokumentációba betekinteni, valamint azokról saját költségére másolatot kapni,
d) az egészségügyi intézményből történő elbocsátásakor zárójelentést (137. §) kapni,
e) egészségügyi adatairól indokolt célra - saját költségére - összefoglaló vagy kivonatos írásos véleményt kapni.
(4) A beteg jogosult az általa pontatlannak vagy hiányosnak vélt - rá vonatkozó - egészségügyi dokumentáció kiegészítését, kijavítását kezdeményezni, amelyet a kezelőorvos, illetve más adatkezelő a dokumentációra saját szakmai véleményének feltüntetésével jegyez rá. A hibás egészségügyi adatot az adatfelvételt követően törölni nem lehet, azt úgy kell kijavítani, hogy az eredetileg felvett adat megállapítható legyen.
(5) Amennyiben a betegről készült egészségügyi dokumentáció más személy magántitok-védelméhez való jogát érintő adatokat is tartalmaz, annak csak a betegre vonatkozó része tekintetében gyakorolható a betekintési, illetve a (3) bekezdésben említett egyéb jogosultság.
(6) Cselekvőképtelen személy dokumentációjába való betekintési jog a 16. § (1)-(2) bekezdései szerinti személyt, korlátozottan cselekvőképes személy dokumentációjába való betekintési jog a beteget, illetve a 16. § (1) bekezdés a) pontja szerint megnevezett személyt, ennek hiányában a törvényes képviselőt illeti meg.
(7) A beteg jogosult az adott betegségével kapcsolatos egészségügyi ellátásának ideje alatt az általa meghatározott személyt írásban felhatalmazni a rá vonatkozó egészségügyi dokumentációba való betekintésre, illetve arra, hogy azokról másolatot készíttessen.
(8) A beteg egészségügyi ellátásának befejezését követően csak a beteg által adott teljes bizonyító erővel rendelkező magánokiratban felhatalmazott személy jogosult az egészségügyi dokumentációba való betekintésre, és arról másolat készítésére.
(9) A beteg életében, illetőleg halálát követően házastársa, egyeneságbeli rokona, testvére, valamint élettársa - írásos kérelme alapján - akkor is jogosult az egészségügyi adat megismerésére, ha
a) az egészségügyi adatra
aa) a házastárs, az egyeneságbeli rokon, a testvér, illetve az élettárs, valamint leszármazóik életét, egészségét befolyásoló ok feltárása, illetve
ab) az aa) pont szerinti személyek egészségügyi ellátása céljából van szükség; és
b) az egészségügyi adat más módon való megismerése, illetve az arra való következtetés nem lehetséges.
(10) A (9) bekezdés szerinti esetben csak azoknak az egészségügyi adatoknak a megismerése lehetséges, amelyek a (9) bekezdés a) pontja szerinti okkal közvetlenül összefüggésbe hozhatók. Az egészségügyi adatokra vonatkozó tájékoztatást a beteg kezelőorvosa, illetve az egészségügyi szolgáltató orvosszakmai vezetője adja meg, az orvosi tájékoztatásra vonatkozó előírásoknak megfelelően, - szükség esetén - a kérelmező kezelőorvosával való szakmai konzultáció alapján.
(11) A beteg halála esetén törvényes képviselője, közeli hozzátartozója, valamint örököse - írásos kérelme alapján - jogosult a halál okával összefüggő vagy összefüggésbe hozható, továbbá a halál bekövetkezését megelőző gyógykezeléssel kapcsolatos egészségügyi adatokat megismerni, az egészségügyi dokumentációba betekinteni, valamint azokról - saját költségére - másolatot kapni.
(12) Az egészségügyi és a hozzájuk kapcsolódó személyes adatok kezelésének és védelmének részletes szabályait külön törvény állapítja meg.
[...]
28. § Az egészségügyi szolgáltató köteles a beteget - egészségi állapotától függően - a felvételekor, illetőleg az ellátás előtt tájékoztatni a betegjogokról, azok érvényesítésének lehetőségeiről, illetve az intézmény házirendjéről. E rendelkezés megfelelően alkalmazandó az önrendelkezési jog gyakorlására jogosult egyéb személy vonatkozásában is.
[...]
•	Tájékoztatási kötelezettség
134. § (1) A kezelőorvos - a 14. § (1)-(2) bekezdéseiben foglalt esetek kivételével - a beteg állapota által indokolt rendszerességgel, a tőle elvárható ismereteknek megfelelően és legjobb tudása szerint, a 13. §-ban foglaltak figyelembevételével tájékoztatja a beteget annak egészségi állapotáról.
(2) Amennyiben a beteg cselekvőképtelen, illetve korlátozottan cselekvőképes, a kezelőorvos a 16. §-ban foglalt személyeket is tájékoztatja.
(3) A szóbeli tájékoztatás nem helyettesíthető az előre elkészített általános ismertető segédanyagok átadásával.
(4) Indokolt esetben a tájékoztatásnak ki kell terjednie a 209. § (1) és (5) bekezdése, a 219. § (1) bekezdés e) pontja, valamint a 219. § (2) bekezdés e) pontja szerinti körülményekre is.
135. § (1) A kezelőorvos a beteg tájékoztatását körültekintően, szükség szerint fokozatosan, a beteg állapotára és körülményeire tekintettel végzi.
(2) A beteg tájékoztatása során kiemelt figyelmet kell fordítani a kezelés általánosan ismert, jelentős mellékhatásaira, az esetleges szövődményekre és a beavatkozások lehetséges következményeire, azok előfordulási gyakoriságára. Meg kell győződni arról, hogy a beteg a tájékoztatást megértette, továbbá szükség esetén gondoskodni kell a tájékoztatott lelki gondozásáról.

•	Dokumentációs kötelezettség
136. § (1) A beteg vizsgálatával és gyógykezelésével kapcsolatos adatokat az egészségügyi dokumentáció tartalmazza. Az egészségügyi dokumentációt úgy kell vezetni, hogy az a valóságnak megfelelően tükrözze az ellátás folyamatát.
(2) Az egészségügyi dokumentációban fel kell tüntetni
a) a beteg személyazonosító adatait,
b) cselekvőképes beteg esetén az értesítendő személy, kiskorú, illetve gondnokság alatt álló beteg esetében a törvényes képviselő nevét, lakcímét, elérhetőségét,
c) a kórelőzményt, a kórtörténetet,
d) az első vizsgálat eredményét,
e) a diagnózist és a gyógykezelési tervet megalapozó vizsgálati eredményeket, a vizsgálatok elvégzésének időpontját,
f) az ellátást indokoló betegség megnevezését, a kialakulásának alapjául szolgáló betegséget, a kísérőbetegségeket és szövődményeket,
g) egyéb, az ellátást közvetlenül nem indokoló betegség, illetve a kockázati tényezők megnevezését,
h) az elvégzett beavatkozások idejét és azok eredményét,
i) a gyógyszeres és egyéb terápiát, annak eredményét,
j) a beteg gyógyszer-túlérzékenységére vonatkozó adatokat,
k) a bejegyzést tévő egészségügyi dolgozó nevét és a bejegyzés időpontját,
l) a betegnek, illetőleg tájékoztatásra jogosult más személynek nyújtott tájékoztatás tartalmának rögzítését,
m) a beleegyezés [15. § (3) bekezdés], illetve visszautasítás (20-23. §) tényét, valamint ezek időpontját,
n) minden olyan egyéb adatot és tényt, amely a beteg gyógyulására befolyással lehet.
(3) Az egészségügyi dokumentáció részeként meg kell őrizni:
a) az egyes vizsgálatokról készült leleteket,
b) a gyógykezelés és a konzílium során keletkezett iratokat,
c) az ápolási dokumentációt,
d) a képalkotó diagnosztikus eljárások felvételeit, valamint
e) a beteg testéből kivett szövetmintákat.