OBH 907/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Bakos Anita

A vizsgálat megindítása
	A Büntetés-végrehajtás Központi Kórház hat nővére panasszal fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, amelyben sérelmezik, hogy a kórház vezetése kötelezte őket egy HIV pozitív beteg teljes körű ellátására. Az ápolónők beadványukban kifejtették, hogy ők csak az ún. "véres beavatkozásokat nem hajlandók végrehajtani, egyébként ellátják a HIV pozitív beteget." A kórház az utasítás megtagadása miatt sorozatos retorziókkal, végső soron közalkalmazotti munkaviszonyuk megszüntetésének kilátásba helyezésével fenyegette őket. 
	Mivel az ügyben felmerült az Alkotmány 54. §-ban foglalt élethez, emberi méltósághoz és az Alkotmány 70/D. §-ban foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének a gyanúja, vizsgálatot indítottam. A vizsgálat során állásfoglalást kértem a Büntetés-végrehajtás Központi Kórház főigazgató főorvosától, szakvéleményt a Fővárosi Szent László Kórház HIV pozitív betegek kezelésére szakosodott V. Fertőző Belosztályának osztályvezető főorvosától és az országos tisztifőorvostól. Munkatársaim személyes konzultációt tartottak a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága Egészségügyi Főosztályának vezetőjével.

Az érintett alkotmányos jog
A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
[...]
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.

Alkalmazandó jogszabályok
(Részletesen lásd 1. számú melléklet)

1. Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
2. A közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény
3. A 7/1993. (III. 9.) IM rendelet a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvénynek a büntetés-végrehajtás szerveinél történő végrehajtásáról
4. A szerzett immunhiányos tünetcsoport terjedésének meggátlása érdekében szükséges intézkedésekről és a szűrővizsgálat elrendeléséről szóló 5/1988. (V. 31.) SZEM rendelet
5. A  fertőző betegségek és a járványok megelőzése érdekében szükséges járványügyi intézkedésekről 18/1998. (VI. 3.) NM rendelet
6. 2000. április 1-től hatályos, a biológiai tényezők hatásának kitett munkavállalók egészségének védelméről szóló 61/1999. (XII. 1.) EüM rendelet

A megállapított tényállás

1. A panaszbeadvány

	A nővérek beadványukban előadták, hogy 1999. november 2-án szállítottak be TBC osztályukra egy ukrán származású férfit, akinek fertőző TBC-je volt. Köhögéssel, tüsszentéssel és főleg köpetével fertőző un. Koch baktériumot juttat a levegőbe, mellyel másokat is megfertőzhetett. Ezt a fertőző állapotot azonnal meg kellett szüntetni, így a betegnél ez első pozitív köpettenyésztés eredménye után azonnal elindult a gyógyszeres és injekciós gyógyító terápia. A beteg általános állapota jó volt, szervezete betegsége ellenére nem volt leromlott állapotban. Kedélyállapotát illetően nem tapasztaltak nála semmi szokatlant. November 18-án került sor a beteg kötelező HIV szűrésére, mely egy kémcső vér levételéből és laboratóriumi /nem Bv. Intézeti/ kiküldésből állt. Ekkor még senkinek sem volt tudomása a beteg fertőzöttségéről, ez a tény csak pár nap múlva derült ki. A beteg ekkor még nem volt AIDS beteg, de a HIV vírus már megtalálható volt a szervezetében, azonban a fennálló fertőzésveszély szempontjából a HIV fertőzött és az AIDS beteg között különbség nincs. A tudomány mai állása szerint ez a betegség gyógyíthatatlan. 
	A beteg korábban egy több ágyas kórteremben feküdt, tüdőbeteg társai között. Miután kiderült a fertőzöttsége a TBC osztály egyik kórtermében elkülönítették. Az elkülönítés okait az osztályos főnővér regisztrálta az egészségügyi személyzet részére rendszeresített átadó könyvben. Kérte munkatársait, hogy saját egészségük érdekében napi munkájuk során vegyék figyelembe a fertőzésből adódható esetleges problémákat. A nővérek ekkor még úgy tudták, hogy a kórház eddigi betegei között HIV vírussal fertőzött elítélt gyógykezelésére nem volt precedens. Utólag hozták a tudomásukra, hogy korábban már kezeltek HIV vírussal fertőzött beteget. Az osztályos főnővér elővigyázatossága indokolt volt, hiszen az intézmény fennállása óta preventív célból soha nem kaptak részletes tájékoztatást. Egy későbbi időpontban, (miután a helyzet már elmérgesedett) a kórház vezetői kérésére a Bőr és Nemikórtani Intézet egy orvosa előadást tartott a különböző fertőző betegségekről, azok terjedéséről, megakadályozásáról és az ezekhez kapcsolódó általános feladataikról, többek között a HIV fertőzéssel összefüggő jelenségekről is. 
	A nővérek sérelmezték, hogy a kórház vezetése utasította az irányítása alá tartozó dolgozóit, hogy az elkülönítéssel kapcsolatban semmilyen információt nem adhatnak ki, még az őrzéssel megbízott biztonsági felügyelet dolgozóinak sem. A panaszosok ezzel nem értettek egyet, mert feladataik ellátásához nélkülözhetetlennek tartották a biztonsági felügyelet jelenlétét, amely egyébként is előírás. A nővérek véleménye szerint a büntetés-végrehajtásban nagyon fontos szerepe van a biztonsági felügyelők és az egészségügyi személyzet zavartalan együttműködésének. Ide a betegek nem saját elhatározásukból kerülnek, hanem a kórházi kezelésük alatt töltik büntetésüket. Egy ilyen betegnél, ha kiderül a HIV fertőzöttség, fokozottan kell tartani a támadás veszélyétől, hiszen nem tudni, hogy a fertőzöttség milyen pszichés reakciót vált ki belőle. 
	A nővérek kifogásolták, hogy a kórház vezetői nem gondoskodtak arról, hogy a beteget eddig kezelő, de a fertőzésről csak utólag tudomást szerző egészségügyi és biztonsági személyzetnél is elvégezzék a HIV szűrést. A beadvány keletkezésének időpontjában, 2000. februárjában erre még nem került sor, annak ellenére, hogy a nővérek ezt többször is kérték.
	Mindezek után részben a fertőzés miatti félelemből, részben a kórház vezetése eljárása miatti tiltakozásból úgy határoztak a nővérek, hogy a betegnél a vérrel kapcsolatos beavatkozásokat nem végzik el. A véres beavatkozásokon kívül azonban a beteg ellátását továbbra is biztosítani kívánták. Rendszeresen megkapta gyógyszereit, ételét, tiszta ágyneműjét, és érdeklődtek állapota felől. A gyógyszerek hatására a beteg TBC-je szépen javult, később a szükséges injekcióját is megkapta - önkéntes alapon - a főnővértől. 
	A véres beavatkozás megtagadása fokozatosan elmérgesítette a helyzetet a beavatkozást megtagadó nővérek és a kórház vezetése között. Bár több kísérletet tettek a helyzet konszolidálására, végül a kórház fegyelmi felelősségrevonást, majd a munkaviszony megszüntetését helyezte kilátásba a nővérekkel szemben. A nővérek ezt sérelmesnek érezték, mivel közülük szinte mindenki 15-20 éves munkaviszonnyal rendelkezik, fegyelmi eljárást sohasem kezdeményeztek ellenük, sőt több alkalommal anyagi és egyéb elismerésben részesültek. Ennek ellenére a kórház a megoldási javaslataikat - például azt, hogy a véres beavatkozást önkéntesek végezzék el - nem vette figyelembe. A vezetés nem tett meg mindent a helyzet megnyugtató rendezésére, továbbá elmulasztotta a számukra új, és veszélyes betegség kezelésére való felkészítést. A munkaügyi jogvita miatt a panaszosok ügyvédhez fordultak, aki elvállalta képviseletüket.  

2. A Büntetés-végrehajtás Központi Kórház főigazgató főorvosának állásfoglalása
	A főigazgató főorvos úgy foglalt állást, hogy a HIV pozitív fogvatartottak egészségügyi ellátása - amennyiben panaszaik nem függnek össze az alapbetegségükkel - mindig is a büntetés-végrehajtás egészségügyi szolgálatának, illetve a Bv. Központi Kórháznak feladatkörébe tartozott. Erről már 1989. február 14-én tájékoztatta dr. T. K. J. bv. o. ezredest, az OP Eü. Osztályának vezetőjét dr. V. F. professzor, aki ebben az időben a László Kórház főigazgató főorvosa volt. 
	Az évek során több alkalommal láttak el HIV pozitív fogvatartottat a kórházuk különböző osztályain. Az utóbbi két évben megszaporodtak a HIV pozitív esetek, ezért a Szent László Kórház - betartva a progresszív betegellátás rendjében elfoglalt helyét - csak a fertőzöttség kontrollálását és az immunrendszer karbantartását tudta elvállalni. Erről dr. B. D., a Szent László Kórház V. Fertőző Belosztályának osztályvezető főorvosa tájékoztatta a Bv. Kórház főigazgató főorvosát 1999.  szeptember 6-án. 
	A főigazgató ismertette, hogy milyen módszerekkel próbálta a dolgozókat felkészíteni ennek a veszélyes fertőző betegségnek a kezelésére. Már 1996-ban kiadott egy módszertani levelet a HIV fertőzés megelőzése, illetve terjedésének megakadályozása érdekében. A konkrét eset után az alábbi fórumokon volt tájékoztatás, illetve megbeszélés:
- osztályvezetői értekezletek (1999. szept. 13., dec. 06.),
- kliniko pathológiai konferencia (1999. nov. 25.), melyen egy állandó igazságügyi orvosszakértő is állást foglalt az ellátási kötelezettségről,
- osztályértekezlet a tüdőosztályon (1999. dec. 01., 2000. febr. 04.) a decemberi értekezleten a Bv. kórház egy orvosa továbbképző előadást tartott a szakdolgozóknak,
- Az Országos Bőr- és Nemikórtani Intézet igazgató-helyettesének tájékoztatója a teljes személyi állomány számára (1999. dec. 09.), melyen a tüdőosztály dolgozói közül a szolgálatban levőkön kívül csak egy ápolónő vett részt,
- tapasztalatszerző látogatás szakdolgozók számára az Országos Bőr- és Nemikórtani Intézetben és a Szent László Kórház speciális osztályán (2000. január 27.),
- munkaértekezlet a főnővérek és az ellátást megtagadó 6 tüdőosztályos dolgozó és minden érdeklődő számára. (2000. január 31.).
	A főorvos tájékoztatott, hogy az ellátással kapcsolatban 1999. november 5-én állásfoglalást kért Cs. A. bv. dandártábornoktól és az ÁNTSZ Pest Megyei Intézetétől. Az országos parancsnok általános helyettesének válaszlevele meggyőzte arról, hogy a HIV pozitív betegek kórházi elhelyezése büntetés-végrehajtási szempontból nem kifogásolható, sőt elvárásként fogalmazódik meg. Az ÁNTSZ válaszlevele csak az érvényes jogszabályok maradéktalan betartására hívta fel a figyelmet, és mellékelte - az általuk is jól ismert, és az osztályukon is megtalálható OKI tájékoztatót. 
	A kórházban a dolgozók egészségvédelmét biztosító védőruházatot, műszereket és fertőtlenítőszereket biztosították. Az osztály dolgozói a TBC-s, ill. egyéb fertőző betegek ellátása esetére járó veszélyességi pótlékot megkapják. Az ápolónők fele tehát nem szelektálhat a feladatok között azért, mert a többiek, akik helyettük a HIV pozitív beteget is ellátják, nem kaphatnak az említettnél magasabb pótlékot. 

	A véres beavatkozások megtagadását követően, két hónapos "türelmi idő" után 2000. január 31-én közölte az érintettekkel, hogy amennyiben a következő naptól bármilyen - szakképesítésüknek megfelelő - feladatot megtagadnak, fegyelmi eljárást rendel el. A kifogásolt, a HIV beteg ellátására kötelezést tudomásul vevő "nyilatkozatok" aláírására a főorvos szerint a szolgálatszervezés miatt volt szükség. Nem akarták ugyanis, hogy olyan team legyen egy-egy ügyeleti szakban, amelynek a tagjai nem hajlandók ellátni a beteget. 
	A főorvos végül kifejtette, hogy a fenti intézkedéseket (nyilatkoztatás, a munka elvégzésére kötelezés, esetleges fegyelmi elrendelése) a betegek zavartalan gyógyító-megelőző ellátása érdekében tette. Diagnosztikai, vagy terápiás hiányosságok miatt bekövetkező haláleset, vagy egészségromlás megelőzésére orvosi esküje mellett, vezetői felelőssége is kötelezi.

3. A Fővárosi Szent László Kórház V. Fertőző Belosztályának osztályvezető főorvosának szakvéleménye
	Dr. B. D. elöljáróban kifejtette, hogy a HIV/AIDS világjárvány harmadik évtizedének küszöbén, a hazai regisztrált esetek után 15 évvel a HIV betegséget mind a mai napig bizonyos titokzatosság veszi körül, a HIV fertőzött személyek több-kevesebb társadalmi, munkaközösségi, családi, baráti diszkriminációt, szegregációt kénytelenek megélni. Ez bizonyosan vonatkozik egészségügyi ellátásukra is. A jelenség bizonyos mértékig érthető - de véleménye szerint nem elfogadható - hiszen ez magában foglalja a félelmet a fertőzéstől, továbbá a társadalmi elítélést a HIV fertőzés leggyakoribb okaival szemben, mint a promiszkuitás, homoszexualitás, prostitúció, injekciós kábítószerhasználat. 
	Az egészségügyi dolgozók általában sokkal jobban félnek a HIV fertőzés lehetőségétől, mint más vérrel terjedő betegségektől. A világban több száz foglalkozás körében bekövetkezett HIV fertőzés történt az egészségügyi dolgozók körében, hazánkban tudomása szerint eddig még ilyen HIV fertőzés átvitelt nem regisztráltak. Ezzel szemben évente mintegy 50-80 egészségügyi dolgozó fertőződik meg Hepatitis C vírussal (HCV) és a betegségnek a két évtizedes életkilátása sem jobb, mint a HIV betegségé, ennek ellenére a HCV fertőzés általános megítélése sokkal enyhébb.
	Ma a hazai egészségügyben, a betegellátásban tudomásul kell venni azt a tényt, hogy mind az orvos, mind a szakápoló, nővér találkozhat munkája közben HIV fertőzöttel. Ez annál is valószínűbb, mivel a hazai HIV járványból következően a fertőzöttek 90%-a maga sem tudja, hogy fertőzött. (Jelenleg mintegy 4000-re tehető a HIV fertőzöttek száma, a diagnosztizált, hazánkban élő HIV fertőzötteké viszont mintegy 400 lehet.) Jó példa erre az a tény, hogy a tavalyi év során a kifejlett HIV betegséggel (AIDS stádium) kezelt betegeik 3/4-e úgy került az osztályukra felvételre, hogy csak akkor derült fény HIV fertőzöttségére, amikor a betegség már kifejlődött. A HIV betegek több mint fele egy-másfél éven keresztül más egészségügyi intézményekben keresett gyógyulást ismeretlen betegségére. 
	Az osztályvezető főorvos véleménye szerint egy egészségügyi dolgozónak nincs joga megtagadni egy beteg ellátását, kivéve azt a rendkívül ritka esetet, amikor saját életét közvetlenül veszélyeztetné. A HIV beteg ellátása nem ez a kategória, különösen nem abban az esetben, ha a megfelelő védőfelszerelések, zárt vérvételi rendszerek, gumikesztyű, stb. rendelkezésre állnak. Ezek biztosítása a tulajdonos felelőssége, az óvórendszabályok betartása betartása pedig az egészségügyi dolgozóé. Ezen eljárások azonban nem csak a HIV fertőzöttek, hanem minden beteg ellátására vonatkoznak. A HIV fertőzöttek életük folyamán kerülhetnek olyan helyzetbe, amikor speciális egészségügyi ellátást igényelnek. Így például traumatológia, idegsebészet, érsebészet, pszichiátria, stb. és ezekben az esetekben a speciális szolgáltatást nyújtó intézményekben kell megtörténni az ellátásuknak. Ez annál is fontosabb, hiszen a hatékony, kombinált antiretrovirális kezelésnek köszönhetően a HIV betegek életkilátása, életminősége jelentősen javult, sokuknál az immunrendszer részleges restaurációja is bekövetkezett, munkaképessé váltak. 
	A HIV betegeket rendszeresen, tartósan ellátó egészségügyi intézményekben, éppen a HIV betegeket körülvevő félelem, aggodalom miatt, olyan kollegák dolgoznak, akik önként, tudatosan vállalják a betegek ellátását. A dolgozóknak ismerniük kell a HIV fertőzés kockázatát, a kockázat csökkentésének módszereit, esetleges sérülés esetén az azonnali teendőket, - sebellátás, gyógyszeres kezelés. Ezekre fel kell készíteni őket. Ajánlott, hogy egy kijelölt kollega legyen felelős az infekció-kontrollért, melyet évente a szakmai ismeretek bővítésével megfelelően fel kell újítani. Az ilyen munkahelyen dolgozóknak érezniük kell azt, hogy a munkaadóik, a munkatársaik mindent megtesznek az esetleges fertőzés megelőzésére. 
	Végül az osztályvezető főorvos szakvéleményében kitért arra, hogy az eset azért speciális, mert büntetés-végrehajtási intézményről van szó. Az ilyen intézményekben elméletileg előfordulhatnak, és külföldön gyakorlatban is előfordultak olyan esetek, amikor az elítélt szándékosan fertőzte meg a börtönfelügyelőt. Ez sajnos szinte kivédhetetlen, csak úgy mint a súlyos testi sértés, vagy gyilkosság. Az osztályvezető főorvos személyes véleménye szerint éppen az ilyen esetek előfordulási kockázatának csökkentése miatt csak önkéntesen, tudatosan munkát vállalókat lehet alkalmazni, akik nem félelemmel látják el munkakörüket. Sajnos a hazánktól keletre fekvő országokban kibontakozó hatalmas HIV járvány következményeként, mely elsősorban injekciós kábítószerezés és szexuális úton terjed, várhatóan itthon is megjelennek a HIV fertőzött injekciós kábítószerezők, akik közül többen a büntetés végrehajtó intézményekben fogják büntetésüket letölteni. 

4. Az országos tisztifőorvos szakvéleménye
	Az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról szóló 1991. évi XI. törvény 4. § (6) bekezdése értelmében a Szolgálat járványügyi tevékenysége körében irányítja és ellenőrzi - az egészségügyi miniszter által meghatározott esetekben végzi - a fertőző betegekkel, a fertőzésre gyanús személyekkel, a kórokozó hordozókkal kapcsolatos tevékenységet. Az idézett törvény 2. § (1) bekezdése azonban kiveszi a fegyveres erőket és a rendészeti szerveket az ÁNTSZ hatásköre alól, de ezeknek a szervei is kötelesek közegészségügyi feladataik ellátása során együttműködni az ÁNTSZ-szel. Tehát az ÁNTSZ-nek nincs hatásköre a Büntetés-végrehajtás Központi Kórházban ellenőrizni a munkaegészségügyi előírások és a fertőző betegek ellátásával kapcsolatos szabályok betartását. Mindezek figyelembevételével a következő kérdésekben kértem tájékoztatást az országos tisztifőorvos asszonytól:
	- az ügyben megkereste-e a kórház az ÁNTSZ-t konzultációs céllal,
	- amennyiben a kórház nem a Büntetés-végrehajtás Kórháza lenne, lehetőségük lett volna-e valamilyen módon fellépni?
	Az országos tisztifőorvos asszony 2000. április 12-én hozzánk érkezett levelében tájékoztatott arról, hogy a szóban forgó kórház az ÁNTSZ-t nem kereste meg konzultációs céllal az ügyben, holott ez véleménye szerint lehetőséget adott volna a helyzet tisztázására.
	Amennyiben a kórház nem a Büntetés-végrehajtás Kórháza lenne, és az ott dolgozók hasonló jelzése vagy panasza érkezne a Szolgálathoz, először is helyszíni vizsgálatot tartanának. Erre azért van szükség, mert a feltételezett nem büntetés-végrehajtási kórház dolgozóitól érkezett hasonló jelzés alapján, a tényállási elemek hiányos felsorolása miatt nem ítélhető meg, hogy az adott esetben a járványügyi előírások hiányos ismerete, esetleg a munkavédelmi előírások be nem tartása okozza-e a problémát, vagy inkább munkajogi konfliktus következménye a nővérek által előterjesztett panasz. 
	A feltételezett nem büntetés-végrehajtási kórházi ügyben további jogszabályok, így az 5/1998 (V. 31.) SZEM rendelet, valamint a 18/1998. (VI. 3.) NM rendeletben foglalt előírások, szakmai szabályok betartását kell vizsgálniuk. Az előbbi ugyanis a szerzett immunhiányos tünetcsoport terjedésének megelőzése érdekében szükséges intézkedésekről és a szűrővizsgálatok elrendeléséről szól, az utóbbi rendelet előírásokat és szakmai szabályokat tartalmaz a HIV pozitív személyek, vagy AIDS-es betegek ellátására vonatkozóan.
	Az egészséget nem veszélyeztető és biztonságos munkavégzés követelményeinek megvalósítása a munkavédelemről szóló 1993. évi XCIII. törvény értelmében a munkáltató kötelessége a munkavállalók ez irányú felelősségével összhangban.
	A Szolgálat munkaegészségügyi felügyelet keretében ellenőrzi a munkaegészségügyi előírásokat, a fertőző betegek ellátásával kapcsolatos szabályok betartását. Amennyiben a munkáltató nem teljesíti ez irányú kötelezettségeit, akkor az ÁNTSZ az ellenőrzésük során feltárt hiányosságok megszüntetése érdekében jogszabályban meghatározott intézkedésekre és felelősségrevonás alkalmazására jogosult. A fertőző beteg körüli teendőket, a fertőzés terjedésének megelőzése érdekében szükséges feladatokat jogszabályok tartalmazzák, de konkrét esetekben azokat az ÁNTSZ is meghatározhatja.

A vizsgálat megállapításai

1. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának hatásköre a panasz vizsgálatára
	Elöljáróban szeretném leszögezni, hogy a fegyelmi felelősségrevonás és az alkalmazott szankciók jogossága a munkáltató és a munkavállaló közötti jogviszonyból eredő munkaügyi jogvita tárgyát képezik, amelynek elbírálása a munkaügyi bíróság hatáskörébe tartozik. Ezért ezt a kérdést az állampolgári jogok országgyűlési biztosa nem vizsgálhatja. 
	Az eset azonban felvet olyan, az állampolgári jogokat közvetlenül érintő kérdéseket, amelyet az állampolgári jogok országgyűlési biztosának vizsgálnia kell. Ezek a kérdések a következők:
1. A HIV pozitív beteg ellátáshoz való joga,
2. Az egészségügyi dolgozók jogai és kötelezettségei, beleértve az ellátás megtagadásának jogát,
3. A kórház kötelezettsége az egészségügyi dolgozók biztonságos munkafeltételeinek megteremtésére, beleértve az egészségügyi dolgozók megfelelő felkészítését és tájékoztatását a HIV pozitív beteg kezelésével kapcsolatos speciális követelményekről.

2. A HIV pozitív beteg ellátáshoz való joga
	Az egészségügyi törvény 6. §-a értelmében minden betegnek joga van - jogszabályban meghatározott keretek között - az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és megkülönböztetés nélküli ellátáshoz. Az egészségügyi ellátáshoz való jog a legalapvetőbb betegjog, hiszen minden más jog - emberi méltósághoz való jog, önrendelkezéshez való jog - feltétele, hogy az egyén számára az egészségügyi ellátás hozzáférhető legyen. 
	Az egészségügyi szolgáltatás során tilos bármilyen hátrányos megkülönböztetés a betegek között, minden az egészségi állapotukkal össze nem függő ok alapján. Ebből következik, hogy a HIV pozitív betegnek ugyanúgy joga van az ellátásra, mint minden más betegnek és az egészségügyi szolgáltatónak kötelessége ezt biztosítani. 
	Az egészségügyi intézmény autonómiájába tartozik azonban annak meghatározása, hogy a szakmai szabályok alkalmazásával hogyan szervezi meg a beteg egészségügyi ellátását. Az idézett szakvéleményből nyilvánvaló, hogy a HIV pozitív betegek ellátásának egy jól bevált módszere, hogy önkéntesek végezzék el a fokozott veszéllyel járó invazív beavatkozásokat. A szakértő véleménye szerint ez különösen igaz egy büntetés-végrehajtási intézményben működő kórházban, ahol a fogvatartott kiszámíthatatlan viselkedése miatt nagyobb a kockázata a szándékos megfertőzésnek. Személyes véleménye szerint éppen az ilyen esetek előfordulási kockázatának csökkentése miatt csak önkéntesen, tudatosan munkát vállalókat lehet alkalmazni, akik nem félelemmel látják el a munkakörüket. 
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának véleménye szerint - egyetértve a szakvéleményben foglaltakkal, hogy a fokozott veszéllyel járó invazív beavatkozások elvégzésére célszerűbb lenne önkéntes munkát vállalókat alkalmazni - a betegellátás megszervezése és módszerek kiválasztása a kórház vezetőjének döntési kompetenciájába tartozik. A döntés alkotmányossági szempontból csak akkor vizsgálható felül, ha a betegek vagy az egészségügyi dolgozók az Alkotmányban biztosított emberi jogainak sérelméhez vezet, vagy ennek a közvetlen veszélyével jár.
	A fentiek alapján megállapítom, hogy a kórház eljárása, tekintettel arra, hogy intézkedési során következetesen a HIV pozitív beteg ellátáshoz való jogának biztosítását tartotta szem előtt, a beteg ellátáshoz való jogával összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem okozott. 

3. Az egészségügyi dolgozók jogai és kötelezettségei, beleértve az ellátás megtagadásának jogát,
	Ezek után a vizsgálat tárgya az, hogy a kórház eljárása okozott-e egészségügyi dolgozók, illetve a biztonsági felügyelők alkotmányos emberi jogaival összefüggő sérelmet, illetve előidézte-e ennek közvetlen veszélyét. 
	Először is azt kell megvizsgálni, hogy joguk volt-e az ápolónőknek megtagadni az a HIV pozitív beteggel kapcsolatos invazív beavatkozásokat. A nővérek ugyanis nem a teljes ellátást tagadták meg, hiszen a beteg egészségi állapotát továbbra is figyelemmel kísérték, rendszeresen megkapta gyógyszereit, ételét, tiszta ágyneműjét és érdeklődtek állapota felől. Az egészségügyi törvény 3. § c) pontja értelmében az egészségügyi ellátás: a beteg adott egészségi állapotához kapcsolódó egészségügyi szolgáltatások összessége. Ebbe természetesen beletartoznak az invazív beavatkozások is. Ennek megfelelően az invazív beavatkozások megtagadása a egészségügyi törvény alkalmazása szempontjából az egészségügyi ellátás részleges megtagadásának minősül.
	Az egészségügyi törvény meghatározza azoknak az eseteknek a körét, amikor egy egészségügyi dolgozó - orvos, illetve orvos szakképzettséggel nem rendelkező - köteles megtagadni, illetve amikor megtagadhatja az ellátást. A nővérek a beadványukban az egészségügyi törvény 131. § (2) bekezdésre hivatkoztak, amelynek értelmében az orvosi szakképzettséggel rendelkező egészségügyi dolgozó a beteg által kért ellátást megtagadhatja, ha saját életét vagy testi épségét a beteg magatartása veszélyezteti. 
	A szakvélemény szerint "nincs joga egy egészségügy dolgozónak megtagadni az egészségügyi ellátást, kivéve azt a rendkívül ritka esetet, amikor saját életét közvetlenül veszélyezteti. A HIV beteg ellátása nem ez a kategória, különösen nem abban az esetben, ha a megfelelő védőfelszerelések, zárt vérvételi rendszerek, gumikesztyű, stb. rendelkezésre állnak. Ezek biztosítása a tulajdonos felelőssége, az óvórendszabályok betartása pedig az egészségügyi dolgozóé."
	Mint a szakvélemény is kifejtette, az eset azért speciális, mert büntetés-végrehajtási intézményről van szó. Az ilyen intézményekben elméletileg előfordulhatnak, és külföldön gyakorlatban is előfordultak olyan esetek, amikor az elítélt szándékosan fertőzte meg a börtönfelügyelőt. A szakvélemény szerint ez sajnos kivédhetetlen, csakúgy mint a súlyos testi sértés, vagy gyilkosság. Ezért éppen az ilyen esetek előfordulási kockázatának csökkentése miatt csak önkéntesen, tudatosan munkát vállalókat célszerű alkalmazni, akik nem félelemmel látják el munkakörüket.
	A jelen esetben nem állapítható meg teljes bizonyossággal, hogy a veszélyérzet közvetlen, tehát a beteg magatartásával adott okot az aggodalomra, vagy közvetett, tehát a veszélyes betegségtől való emberileg érthető félelemből fakadt. Amennyiben a veszély közvetlen, az egészségügyi dolgozónak joga van megtagadni a véres beavatkozásokat. A közvetlen veszélyt az országgyűlési biztos és általános helyettese gyakorlatában (OBH 1/2000. számú ügy) a következő szempontok figyelembevételével kell megállapítani: (1) a közvetlen veszély objektív jellegű és nem az érintettek szubjektív tudatától függő; (2) akkor beszélhetünk közvetlen veszélyről, ha olyan cselekvés vagy mulasztás történik, amely a sérelemhez vezető okfolyamatot megindítja; (3) időben és térben a sérelem bekövetkezésének konkrét lehetőségével kell számolni. Minden más összefüggés a vizsgált intézkedés vagy magatartás között ennél minőségileg kevesebbet jelent és legfeljebb a veszély szintjét éri el. Sem a beadvány, sem a Büntetés-végrehajtás Központi Kórháza, illetve Egészségügyi Főosztály nem számolt be arról, hogy a beteg agresszív magatartást tanúsított volna, tehát feltételezhető, hogy a közvetlen veszélyeztetés nem állt fenn. Ha a közvetett veszély, vagyis a veszélyes betegségtől való jogos és emberileg érthető félelem, távoli lehetőségként merül fel, akkor nem alapozza meg az ellátás megtagadásának jogát, még a büntetés-végrehajtási intézményben sem. Ez azért van így, mert ha ilyen esetekben - és itt nem csak a HIV pozitív betegekről van szó, hanem más, hasonlóan veszélyes betegségekről is - az egészségügyi dolgozó megtagadhatná az ellátást, akkor az elindíthatna egy folyamatot, amely az ilyen betegségben szenvedők ellátásának súlyos veszélyeztetéséhez vezethetne.
	Ezért véleményem szerint ilyen esetben nem állnak fenn a feltételei annak, hogy az ápolónők jogszerűen megtagadják az ún. véres beavatkozásokat. Az ellátás megtagadásának jogszerűtlensége azonban csak akkor állapítható meg, ha a kórház teljesítette kötelezettségeit az egészségügyi dolgozók és biztonsági felügyelők biztonságos munkafeltételeinek megteremtésére, beleértve az egészségügyi dolgozók megfelelő felkészítését és tájékoztatását a  HIV pozitív beteg kezelésével kapcsolatos speciális követelményekről.

4. A Kórház kötelezettségei 

a. A fogvatartottakkal kapcsolatos közegészségügyi járványügyi tevékenység ellenőrzése
	A Büntetés-végrehajtás Központi Kórház főigazgató főorvosa által becsatolt iratok alapján valószínűsíthető, hogy a Kórház biztosítja az egészségügyi dolgozók biztonságos munkafeltételeit. A főigazgató főorvos tájékoztatott arról, hogy évek óta tudatosan készülnek a HIV fertőzött fogvatartottak ellátására. Már 1996-ban kiadott egy Módszertani levelet a HIV fertőzés megelőzését célzó óvintézkedésekről. Erre azért volt szükség, mert az utóbbi két évben megszaporodtak a HIV pozitív esetek és a Szent László Kórház csak a fertőzöttség kontrollálását és az immunrendszer karbantartását tudta elvállalni. Ezért büntetés-végrehajtási intézetben fogvatartott HIV fertőzöttek HIV fertőzéssel összefüggésbe nem hozható, kórházi felvételt igénylő betegségének ellátása értelemszerűen a Bv. Központi Kórházra hárul. 
	A csatolt dokumentumokból csak az állapítható meg, hogy a Kórház tudatosan készült a feladatra és valószínűsíthető, hogy megtette a szükséges intézkedéseket, megteremtette a fertőző beteggel kapcsolatos tevékenység biztonságos végzésének a feltételeit. Ezt azonban csak egy az ÁNTSZ által lefolytatott helyszíni vizsgálat tudta volna kétséget kizáróan megerősíteni. Az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról szóló 1991. évi XI. törvény (a továbbiakban: ÁNTSZ törvény) 4. § (6) bekezdése értelmében ugyanis a Szolgálat járványügyi tevékenysége körében irányítja és ellenőrzi - az egészségügyi miniszter által meghatározott esetekben végzi - a fertőző betegekkel, a fertőzésre gyanús személyekkel, a kórokozó hordozókkal kapcsolatos tevékenységet. Az idézett törvény 2. § (1) bekezdése azonban kiveszi a fegyveres erőket és a rendvédelmi szervek ilyen tevékenységét a Szolgálat hatásköre alól. Ennek értelmében a fogvatartottakkal kapcsolatos közegészségügyi-járványügyi tevékenység felügyelete sem tartozik az ÁNTSZ hatáskörébe.  Ezt a feladatot a fegyveres erők és a rendvédelmi szervek saját egészségügyi szolgálatuk útján látják el, például a büntetés-végrehajtás szervezetében a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága Egészségügyi Főosztálya útján. A Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságának Egészségügyi Főosztályán történt megbeszélésünk során azt a tájékoztatást kaptuk, hogy a fogvatartottakkal kapcsolatos közegészségügyi-járványügyi tevékenység ellenőrzésére hiányoznak mind a személyi, mind a tárgyi feltételek. Továbbá nincsenek meg azok a hatósági jogosítványaik és eszközeik, amellyel például az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról szóló 1991. évi XI. törvény értelmében az ÁNTSZ biztosítani tudja a tapasztalt hiányosságok megszüntetését. 
	A Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságának Egészségügyi Főosztályán tartott megbeszélésen az is szóba került, hogy a fogvatartottakkal kapcsolatos közegészségügyi-járványügyi tevékenység felügyeletének ilyen szabályozása mindezek mellett azért is kifogásolható, mert a fogvatartottak nem tagjai a fegyveres szerveknek, rájuk a fegyveres rendvédelmi szervek speciális szabályai nem vonatkoznak. A fogvatartás körülményeiben nincs titkos elem, sőt kívánatos, hogy az állami és társadalmi szervek minél nagyobb betekintést nyerjenek a rendszerbe. Ezt az elvárást és a külső szervek kontrolljának szükségességét fogalmazza meg az Európa Tanács, az Egészségügyi Világszervezet, a CPT és több más emberi jogokkal és a büntetés-végrehajtás körülményeivel foglalkozó nemzetközi szervezet.  
	A fentiek alapján megállapítom, hogy a fogvatartottakkal kapcsolatos közegészségügyi-járványügyi tevékenység ellenőrzésének jelenlegi szabályozása a fogvatartottak, a büntetés-végrehajtásban dolgozók, beleértve az egészségügyi dolgozók az Alkotmány 70/D. §-ban foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggő alkotmányos visszásság közvetlen veszélyét idézi elő.
	A közegészségügyi-járványügyi tevékenység felügyeletének most hatályos szabályozása nemcsak a fogvatartottak esetében okoz visszásságot. Nehezen elképzelhető ugyanis, hogy a fegyveres erők és rendvédelmi szervek közegészségügyi és járványügyi tevékenységének ellenőrzése hogyan valósítható meg kizárólag a szervezeti hierarchiába tagozódó egészségügyi szolgálat közreműködésével külső kontroll és hatósági jogkörök nélkül. Ugyanez a probléma felmerült már a honvédségnél és a határőrségnél is. 
	Az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról szóló 1991. évi XI. törvény 2. § (4) bekezdése kimondja, hogy a Szolgálat és a külön felhatalmazás alapján közegészségügyi feladatokat ellátó, valamint a Szolgálat feladatköréhez kapcsolódó tevékenységet végző egyéb szervek együttműködnek. A jelen esetben a főigazgató főorvos tájékoztatott arról, hogy megkereste az ÁNTSZ Pest Megyei Intézetét és tájékoztatást kért. Nem derül ki a csatolt válaszból a megkeresés időpontja, annyi azonban megállapítható, hogy mind a megkeresésre, mind a válaszra már 2000-ben került sor, tehát jóval miután a beteg HIV fertőzöttsége kiderült, továbbá mikor már a konfliktus a véres beavatkozást megtagadó ápolónőkkel kialakult. 
	Már az OBH 6016/1999. számú ügyben is felmerült, hogy a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jog biztosításának egyik fontos feltétele, hogy bizonyos járványügyi helyzetek kezelését - függetlenül attól, hogy azok hol alakultak ki - a különböző szervezetek egymás tevékenységéről tudva, tevékenységüket összehangolva, és szükség esetén egységes irányítás alatt végezzék. Az ÁNTSZ törvény 2. § (4) bekezdése előírja ugyan a Szolgálat és a hasonló tevékenységet végző egyéb szervek, így a fegyveres erők külön szolgálatainak együttműködését, ennek formáiról azonban a jogszabály nem rendelkezik. Így az együttműködés bizonytalan, személyes kapcsolatokon és elhatározásokon alapul, ami nem elégíti ki az alkotmányos követelményeket. Az említett ügyben az országgyűlési biztos általános helyettese megállapította a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének közvetlen veszélyét, tekintettel azonban az ügyben megállapítható megfelelő együttműködésre, ajánlást nem tett.
	A járványügyi helyzetek egységes kezelésének megoldatlansága továbbra is a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének a közvetlen veszélyét idézi elő. Ezért felhívom az egészségügyi miniszter figyelmét arra, hogy a fegyveres erők és rendvédelmi szervek járványügyi tevékenysége ellenőrzésének szabályozása átfogó felülvizsgálatra szorul.

b. A kórház az egészségügyi és biztonsági személyzet munkavédelmével, felkészítésével és tájékoztatásával kapcsolatos kötelezettsége
	A kórház az egészségügyi személyzet munkavédelmével, felkészítésével kapcsolatos kötelezettsége teljesítésének értékelése olyan szakmai kérdés, amely meghaladja az országgyűlési biztosok hivatalának kompetenciáját. A Büntetés-végrehajtás Egészségügyi Főosztálya és a Büntetés-végrehajtás Központi Kórház főorvosa által rendelkezésre bocsátott anyagok, továbbá a beadványban foglaltak alapján azonban felhívom a figyelmet olyan körülményekre, amelyek a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog közvetlen sérelmének a veszélyét hordozzák magukban:  
	- A megküldött anyagokból egybehangzóan az derül ki, hogy a büntetés-végrehajtási intézetekben fogvatartottak (1980-tól kezdődően) beletartoznak az úgynevezett „inokulációs kockázati csoportba” - akár aquiráltak HIV-et, akár sem. Ez azt jelenti, hogy kötelező a szűrővizsgálatuk (vérvétel). Az 1996-os Módszertani levél a HIV terjedésének megelőzését célzó általános óvintézkedésekről kimondja, hogy a vérrel és testnedvekkel kapcsolatos óvintézkedéseket minden beteg esetén meg kell tartani, mivel az anamnézis és a fizikai vizsgálat nem alkalmas arra, hogy segítségével kiszűrjék a HIV-vel vagy más vérrel terjedő kórokozóval fertőzött betegeket. A beadvány beszámol továbbá arról, hogy minden beteg HIV szűrése kötelező.  Ezt a büntetés-végrehajtási intézetben végre is hajtják, azonban valószínűleg anyagi okokból az úgynevezett „csoportos” vérvételi rendszert alkalmaznak. A vérminták ilyen gyűjtése ugyanis igen jelentős - több hetes - késedelmet okoz az esetleges HIV-pozitívitás felderítésében. A várakozási idő alatt az egészségügyi és börtön személyzet ki van téve a fertőzésnek, kivéve ha a Módszertani levélben foglaltaknak megfelelően ez alatt az idő alatt a kockázati csoportba tartozókat potenciális fertőző forrásként kezelik. Aggályosnak tartom azt is, hogy a beteget kezelő, de a fertőzésről csak utólag tudomást szerző egészségügyi és biztonsági személyzetnél a kórház nem végezte el azonnal a HIV szűrést. Az 1999. december 13-án kelt 24/1999. számú intézkedés alapján megállapítható, hogy a főigazgató főorvos a helyzet orvoslására utólag kísérletet tett. Az Intézkedés 1. e) pontja kimondja, hogy a személyi állomány védelme érdekében - az osztályvezető főorvos döntése után, kérésére - a Biztonsági osztályvezető külön felügyelőt biztosít a vizsgálatokhoz kezelésekhez, akit orvosi titoktartás is kötelez. Az Intézkedés 3. pontja értelmében a személyi állomány védelme érdekében minden új felvételes egészségügyi és biztonsági osztályos dolgozónál a munkába álláskor, a többiek vonatkozásában évente egyszer, fertőzött beteg kezelése, ápolása esetén soron kívül biztosítja a szűrővizsgálat lehetőségét. Az említett Intézkedés ellenére a panaszos ápolónők arról számoltak be, hogy a beadvány születésének időpontjában - 2000. februárjában - ezekre a szűrővizsgálatokra még nem került sor.

	- A rendelkezésünkre bocsátott, és a büntetés-végrehajtási intézményekben használatos módszertani levelek és belső szabályzat nem tartalmazzák az egészségügyi személyzet számára a pontos és részletes leírását a követendő (fertőződést megelőző) eljárásoknak.
	- A felkészítésről (és az oktatásról) a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságának Egészségügyi Főosztálya rendelkezésünkre bocsátotta néhány kötelező továbbképzés tematikáját az előző két-három évből, melyekben fellelhetők a fertőző betegségekkel foglalkozó előadások. Ezeknek azonban csak kisebb része szól a középkádereknek (az ötből egy). Egy előadás keretében egyébként sem szerezhető meg olyan tudás, amely az osztályos ápolási munka során gyakorlatban közvetlenül alkalmazható. Arról pedig nincs tudomásunk, hogy a szolgálatot teljesítő nővéreket és az őrszemélyzetet ki, milyen rendszerességgel és hogyan készíti fel a HIV-fertőzőttekkel való foglalkozásra. Az azonban a rendelkezésünkre álló dokumentumokból megállapítható, hogy valódi felkészítésre csak azután tettek kísérletet, miután már a nővérekkel a konfliktus kialakult. 
	- Végül az is kimutatható, hogy a személyzet és az őrök tájékoztatása a konkrét HIV-pozitív betegről szintén hiányos és késedelmes volt. Kifogásolhatónak tartom a kórház eljárását, hogy az őrzéssel megbízott biztonsági felügyelet dolgozóit haladéktalanul nem tájékoztatták arról, hogy HIV fertőzött beteget őriznek. Így megfosztották őket attól a lehetőségétől, hogy egy esetleges támadás esetén, a veszély tudatában megfelelően védekezni tudjanak.

Ajánlások - Kezdeményezések
	A vizsgálat megállapításai alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében biztosított hatáskörömnél fogva azt ajánlom az egészségügyi miniszternek, hogy kezdeményezze az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról szóló 1991. évi XI. törvény 2. § (1) bekezdésének módosítását úgy, hogy a Szolgálat ellenőrzési és felügyeleti jogköre kiterjedjen a fegyveres erők és rendvédelmi szervek szolgálati viszonyban nem álló személyekkel kapcsolatos közegészségügyi és járványügyi tevékenységre is.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében foglalt hatáskörömnél fogva azt ajánlom a Büntetés-végrehajtás Központi Kórház főigazgató főorvosának, hogy 
	- a jövőben fokozottabban gondoskodjon az inokulációs kockázati csoportba tartozó fogvatartottak kórházi kezelése során a vonatkozó módszertani levelekben és a belső szabályzatban foglaltak maradéktalan betartásáról,
	- a panaszbeadványban ismertetett konfliktushelyzetek kialakulásának elkerülése céljából a jövőben gondoskodjon az egészségügyi és biztonsági személyzet gyakorlati felkészítéséről a HIV fertőzöttekkel kapcsolatos foglalkozásra,
	- továbbá gondoskodjon arról, konkrét HIV pozitív eset felmerülése esetén a beteggel közvetlenül kapcsolatba kerülő egészségügyi és biztonsági személyzetet haladéktalanul tájékoztassák arról, hogy HIV pozitív beteget kezelnek, illetve őriznek.

Budapest, 2000. május 30.

Gönczöl Katalin

 - Melléklet -

Alkalmazandó jogszabályok

Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény
A beteg kötelezettségei
26. § (1) A beteg az egészségügyi szolgáltatás igénybevételekor köteles tiszteletben tartani az erre vonatkozó jogszabályokat és intézményi rendet.
(2) A beteg - amennyiben ezt egészségi állapota lehetővé teszi - köteles az ellátásában közreműködő egészségügyi dolgozókkal képességei és ismeretei szerint az alábbiak szerint együttműködni:
a) tájékoztatni őket mindarról, amely szükséges a kórisme megállapításához, a megfelelő kezelési terv elkészítéséhez és a beavatkozások elvégzéséhez, így különösen minden korábbi betegségéről, gyógykezeléséről, gyógyszer vagy gyógyhatású készítmény szedéséről, egészségkárosító kockázati tényezőiről,
b) tájékoztatni őket - saját betegségével összefüggésben - mindarról, amely mások életét vagy testi épségét veszélyeztetheti, így különösen a fertőző betegségekről és a foglalkozás végzését kizáró megbetegedésekről és állapotokról,
c) az egészségügyi miniszter rendeletében foglalt fertőző betegségek esetén megnevezni azon személyeket, akiktől a fertőző betegséget megkaphatta, illetve akiket megfertőzhetett,
d) tájékoztatni őket minden, az egészségügyi ellátást érintő, általa korábban tett jognyilatkozatáról,
e) a gyógykezelésével kapcsolatban tőlük kapott rendelkezéseket betartani,
f) az egészségügyi intézmény házirendjét betartani,
g) a jogszabály által előírt térítési díjat megfizetni,
h) jogszabályban előírt személyes adatait hitelt érdemlően igazolni.
Vizsgálati és terápiás módszerek megválasztása
130. § (1) A kezelőorvos - feladatkörében - jogosult a beteg ellátásában közreműködő egészségügyi dolgozók részére utasítást adni. Az utasításnak egyértelműen tartalmazni kell az ellátandó feladatot, annak idejét, helyét és - amennyiben szükséges - a közreműködésre felkérendő további egészségügyi dolgozók nevét és munkakörét.
(2) A közreműködő egészségügyi dolgozó
a) az utasítást az abban foglalt feltételek szerint és a szakmai szabályoknak megfelelően hajtja végre,
b) amennyiben a végrehajtás során előre nem látható vagy a beteg állapotromlásához vezető esemény történik, erről a kezelőorvost - ha ez nem lehetséges, a betegellátásban közreműködő más orvost - haladéktalanul értesíti,
c) amennyiben véleménye szerint az utasítás végrehajtása a beteg állapotát kedvezőtlenül befolyásolja vagy más aggály merül fel, ezt azonnal a kezelőorvos - ha ez nem lehetséges, a betegellátásban közreműködő más orvos - tudomására hozza,
d) az utasítás végrehajtását - a kezelőorvos egyidejű tájékoztatása mellett - megtagadja, amennyiben azzal a tőle elvárható ismeretek szerint a beteg életét veszélyeztetné vagy a gyógykezeléshez nem szükségszerűen kapcsolódó maradandó egészségkárosodást okozna.
(3) A közreműködő egészségügyi dolgozó - amennyiben a (2) bekezdés c) pontjában foglaltak ellenére az utasítás végrehajtására szólítják fel - jogosult az utasítás írásba foglalását kérni.
(4) Az utasítás keretein belül az egészségügyi dolgozó - szakmai kompetenciájának keretei között és felkészültségének megfelelően - önállóan határozza meg a általa elvégzendő feladatok végrehajtásának módját és sorrendjét.

Az ellátás megtagadásának joga

131.§ (5) Az orvos a beteg ellátását akkor is megtagadhatja, ha
a) az adott ellátás erkölcsi felfogásával, lelkiismereti vagy vallási meggyőződésével ellenkezik,
b) a beteg együttműködési kötelezettségét [26. § (2) bekezdés] súlyosan megsérti,
c) vele szemben a beteg sértő vagy fenyegető magatartást tanúsít, kivéve, ha e magatartását betegsége okozza,
d) saját életét vagy testi épségét a beteg magatartása veszélyezteti.
(6) A (5) bekezdés a) és c) pontjaiban foglalt okok alapján az orvos a beteg ellátását csak akkor tagadhatja meg, ha
a) ez a beteg egészségi állapotát károsan nem befolyásolja, és
b) a beteget más orvoshoz irányítja, vagy javasolja, hogy saját érdekében forduljon más orvoshoz.
132. § (1) Az orvosi szakképzettséggel nem rendelkező egészségügyi dolgozó a beteg által kért ellátást köteles megtagadni, ha
a) az jogszabályba vagy szakmai szabályba ütközik,
b) arra saját egészségi állapota vagy egyéb gátló körülmény következtében fizikailag alkalmatlan.
(2) Az orvosi szakképzettséggel nem rendelkező egészségügyi dolgozó - a kezelőorvos tájékoztatása mellett - a kompetenciájába tartozó ellátások végzését a 131. § (5) bekezdésében foglalt okok alapján jogosult megtagadni.

A közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény

[...]
- A büntetés-végrehajtás szerveinél a jogi szabályozás hatálya kiterjed az Igazságügyi Minisztérium Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságán, a büntetés-végrehajtási intézeteknél és intézményeknél közalkalmazotti jogviszony keretében foglalkoztatottakra. Megjegyezzük, hogy az alaprendeletet módosító 6/1998. (III. 6.) IM rendelet szerint a Büntetés-végrehajtás Központi Kórházánál, az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet, valamint a büntetés-végrehajtási szervek egészségügyi feladatot ellátó szervezeti egységeinél közalkalmazotti jogviszonyban foglalkoztatottak esetében a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvénynek a szociális, egészségügyi, család-, gyermek- és ifjúságvédelmi ágazatban történő végrehajtásáról rendelkező 113/1992. (VII. 14.) Korm. rendelet egyes előírásait is alkalmazniuk kell a munkáltatóknak [7/1993. (I. 30.) IM rendelet 1. §, 14. §].
[...]
39. § (1) A munkáltató elősegíti a közalkalmazott munkakörével összefüggő képzésben, illetve továbbképzésben való részvételét.
(2) A közalkalmazott a munkaköri feladatait a közalkalmazotti jogviszonyra vonatkozó szabályoknak, az egyéb szakmai szabályoknak és szokásoknak, valamint a munkáltató utasításainak megfelelően, a közérdek figyelembevételével látja el.
[...]
Így, a fegyelmi felelősség alapja minden esetben a közalkalmazotti jogviszonnyal kapcsolatos kötelezettség vétkes megszegése. A közalkalmazotti jogviszonyból származó kötelezettségekkel a munkavégzés szabályaival kapcsolatban foglalkozunk, - de ettől függetlenül - minden kötelezettségszegő magatartás vonhat maga után fegyelmi felelősséget.
[...]
Kiemelendő, hogy nincs helye fegyelmi felelősségre vonásnak, ha a közalkalmazott jogosan szegte meg, illetve nem teljesítette kötelezettségét. Ez a helyzet pl. akkor, amikor a munkáltató utasítási jogkörét túllépi, vagy mikor a törvény feljogosítja a közalkalmazottat, hogy az utasítás teljesítését megtagadja. Ez ugyanis kizárja a jogellenességet, ami nélkül a felelősség megállapítására nem kerülhet sor.
Fontos rámutatni, hogy nem köteles a közalkalmazott teljesíteni az utasítást, ha annak végrehajtása jogszabályba vagy közalkalmazotti jogviszonyra vonatkozó szabályba ütközik. Ha az utasítás teljesítése kárt idézhet elő és a közalkalmazott ezzel számolhat, köteles erre az utasítást adó figyelmét felHIVni. Utóbbi esetben azonban az utasítás teljesítését nem tagadhatja meg.
A közalkalmazott köteles megtagadni az utasítás teljesítését, ha annak végrehajtása más személy életét, testi épségét vagy egészségét súlyosan veszélyeztetné. Az utasítás jogszerű teljesítése nem menti fel a közalkalmazottat az alól, hogy munkavégzés céljából továbbra is rendelkezésre álljon és a jogszerű utasításokat teljesítse.

7/1993. (III. 9.) IM rendelet a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvénynek a büntetés-végrehajtás szerveinél történő végrehajtásáról

(A Kjt. 75. §-ához)
13. § (1) A közalkalmazott a munkaköri feladat fokozott veszélyessége miatt illetménypótlékra jogosult, ha a feladatait az idegenrendészeti őrizet és a HIV-pozitív fogvatartottak körletén látja el.
(2) A pótlék mértéke havi folyamatos munkavégzés esetén a pótlékalap száz százaléka.
(3) A pótlék napi mértéke a (2) bekezdés szerinti pótlékalap egy munkanapra eső összege.

A  fertőző betegségek és a járványok megelőzése érdekében szükséges járványügyi intézkedésekről 18/1998. (VI. 3.) NM rendelet

[...]
A járványügyi elkülönítés
28. § (1) Az egyes fertőző betegségek tekintetében az elkülönítéssel kapcsolatos részletes rendelkezéseket az 1. számú melléklet tartalmazza.
(2) Azt a HIV-pozitív beteget, akinél vérzéses elváltozás, nyitott vagy drenált seb, exsudativ vagy fekélyes bőrelváltozás fordul elő, vagy incontinens és egyidejűleg pszichológiai zavarok észlelhetők, kijelölt fertőző osztályon kell elhelyezni.
[...]
AIDS (acquired immunodeficiency syndrome)
BNO10: B20-B24
HIV (humán immundeficiencia vírus) fertőzés, szerzett immunhiányos tünetcsoport
1. Kórokozó: A Retrovírusok családjába tartozó HIV, melynek antigénszerkezete igen változékony. Két típusa ismert: a HIV-1 és a HIV-2. A HIV-2 kevésbé patogén. A két típus szerológiai tulajdonságai és földrajzi elterjedtsége különböző. A pandémia fő kórokozója a HIV-1.
2. Fertőző forrás: A beteg ember és a tünetmentes vírushordozó.
3. Terjedési mód: A fertőzés a fertőzött személy testnedveiben, illetve váladékaiban (vér, ondó, hüvelyváladék, anyatej) lévő vírustartalmú sejteknek és szabad virionoknak a közvetítésével vihető át másik személybe. A HIV elsősorban szexuális (hetero-, bi- és homoszexuális) érintkezés útján terjed. Létrejöhet azonban a fertőzés vér, vérkészítmények, vérrel, váladékokkal szennyezett orvosi eszközök, műszerek használata, sérült bőr, nyálkahártya kontaminációja, intravénás kábítószer-élvezők közös tű, fecskendő használata, szerv-, szövetátültetés révén, valamint vertikálisan, a fertőzött anyáról gyermekre. A HIV-pozitív terhes nők újszülöttjei 15-30%-os valószínűséggel fertőződhetnek transzplacentárisan vagy perinatalisan, valamint az anyatejes táplálás során is, azonban a kockázatot a fertőzött terhes nők és újszülöttjük vírusgátló gyógyszeres kezelése jelentősen csökkenti. Az egészségügyi dolgozók fertőzött vérrel kontaminált eszközzel történő percután sérülése után a szerokonverziós gyakoriság kisebb, mint 0,5%. A HIV-fertőzött személlyel történő mindennapi érintkezés nem jelent kockázatot a fertőzés akvirálása szempontjából. A fertőzés vérszívó rovarok révén sem terjed.
4. Lappangási idő: Változó. A HIV-fertőzés megtörténte után a fertőzöttek véréből általában 1-3 hónap múlva (átlag: 6-8 hét) válnak kimutathatóvá az ellenanyagok (szerokonverzió). A HIV-fertőzés és az AIDS diagnózisának felállítása között eltelt idő néhány hónaptól több, mint 10 évig terjedhet. A HIV-1-gyel fertőzött felnőttek esetében az AIDS átlagos inkubációs ideje 10 év. A vírusellenes szerekkel történő kezelések ezt jelentősen meghosszabbíthatják. Az újszülött-, illetve csecsemőkori fertőzöttek esetében az átlagos inkubációs idő lényegesen rövidebb (intrauterin HIV-1 fertőzés után 2 év).
5. Fontosabb tünetek: A fertőzést követően az esetek többségében néhány hét múlva (a szerokonverzió időszakában) primer tünetegyüttes alakul ki: magas láz, fáradékonyság, arthralgia, a törzsön, esetleg a végtagokon maculo-papulosus kiütések, nyirokcsomó-duzzanat, leukopénia, lymphopenia, relatív monocytosis. A tünetek egy-két hét után spontán megszűnnek, és a tünetmentes HIV-fertőzés állapota jön létre. A fertőzés progressziója során alakul ki a tünetes HIV-fertőzés, a HIV-betegség. Ezt kétféle tünetegyüttes uralja: a Perzisztáló Generalizált Lymphadenopathia (PGL) és az AIDS Related Complex (ARC). Az előbbire jellemzők a 3 hónapnál tovább fennálló, több régióra kiterjedő, fájdalmatlan, egy cm vagy annál nagyobb, jól tapintható nyirokcsomó megnagyobbodások. Az ARC diagnózisa akkor állítható fel, ha a pozitív vizsgálati lelet mellett legalább két klinikai és két laboratóriumi jel egyidejűleg tartósan (kb. 3 hónap) észlelhető. A klinikai tünetek lehetnek lymphadenopathia, éjszakai izzadás, láz, testsúlycsökkenés (kb. 10%), kifejezett fáradékonyság, orális hajas leukoplakia. A laboratóriumi leletek a következők lehetnek: csökkent T-helper lymphocyta szám, emelkedett szérum immunglobulin szint, anaemia, leukopenia. Az immunrendszer további károsodása során, az indikátor betegségek (opportunista fertőzések, tumorok, AIDS dementia complex stb.) megjelenésekor a beteg az AIDS stádiumba kerül. A letalitás magas, a betegek döntő többsége (80-90%) az AIDS diagnózisának felállítása után 3-5 éven belül meghal.
6. Fertőzőképesség tartama: A fertőzött személy már a fertőzés korai szakában (az ellenanyagok kimutathatósága előtti ún. ablak periódusban is) fertőzőképes, és egész élete folyamán az marad. Az epidemiológiai adatok azt valószínűsítik, hogy a fertőzőképesség az immundeficiencia előrehaladásával, a klinikai tünetek megjelenésével, más STD betegségek egyidejű jelenlétével fokozódik.
7. Teendők HIV-fertőzés, valamint AIDS diagnosztizálása esetén:
A) Teendők a HIV-fertőzött személlyel, illetve a AIDS beteggel:
a) Jelentés: Be- és kijelentésre kötelezett. A HIV-fertőzés és az AIDS személyazonosító adatok nélkül jelentendő be. A HIV-pozitív személy gondozó orvosa, illetve az AIDS-et diagnosztizáló orvos/halottkém a bejelentést személyazonosító adatok nélkül köteles megtenni az ÁNTSZ (fertőzés/megbetegedés helye szerint) illetékes városi intézetének, és az OEK Járványügyi osztályának. A személyazonosító adatokat a városi intézet kérésére a bejelentő köteles magadni.
b) Elkülönítés: A HIV-pozitív személyeket nem szükséges elkülöníteni. Azt a HIV-pozitív beteget azonban, akinél vérzéses elváltozás, nyitott vagy drenált seb, exsudatív vagy fekélyes bőrelváltozás fordul elő vagy incontinens és egyidejűleg pszichológiai zavarok észlelhetők, az Országos Pszichiátriai és Neurológiai Intézet fertőző osztályán kell elhelyezni.
c) Klinikai ellenőrzés, gondozás: Megerősítetten pozitív szűrővizsgálati eredmény esetén a vérvételt végző orvos értesíti a lakóhely szerint illetékes szakgondozó, szakrendelés (a továbbiakban együtt: gondozó) vezetőjét, aki a fertőzött személyt - kiskorú esetén a törvényes képviselőjével együtt - a lelet kézhezvételétől számított egy héten belül gondozásba veszi. A megerősítetten pozitív személy gondozását abban az esetben, amikor a fertőződés nagy valószínűséggel haematológiai úton történt, az Országos Haematológiai és Vértranszfúziós Intézet, valamint a kórház-rendelőintézet haematológiai gondozója, abban az esetben pedig, amikor a fertőződés nagy valószínűséggel szexuális úton történt, az Országos Bőr- és Nemikórtani Intézet és a bőr- és nemibeteggondozók végzik. A HIV-pozitív gyermek gondozása a Fővárosi Szent László Kórház kijelölt gyermekosztályán történik. A klinikai gondozás célja a fertőzöttek állapotromlásának lehetőség szerinti igen korai felismerése és a szükséges terápiás beavatkozások megkezdése. A HIV-fertőzöttek ellenőrző vizsgálatát célszerű háromhavonta megismételni. Az immunológiai ellenőrzés legalább félévente indokolt. Azokat a HIV-fertőzötteket, akiknél az antiretrovirális terápia megkezdése indokolt, vagy akiknél AIDS-re utaló indikátor betegség tüneteit észlelik a betegellátók, a hatékony kezelés biztosítása érdekében a Fővárosi Szent László Kórház Immunológiai osztályára kell utalni, és gyógykezelésüket a továbbiakban ott kell folytatni.
d) A HIV-pozitív egészségügyi dolgozó nem tölthet be invazív beavatkozásokat is magába foglaló munkakört (lásd a 2. számú mellékletet).
e) Járványügyi laboratóriumi vizsgálat: Kötelező. A HIV-fertőzöttség megállapítása, illetve az AIDS diagnózisának felállítása csak verifikált HIV-pozitív eredmény alapján lehetséges. A HIV-ellenanyag vizsgálat elvégzése céljából alvadásgátló nélkül, sterilen vett vérminta küldendő a szerzett immunhiányos tünetcsoport terjedésének meggátlása érdekében szükséges intézkedésekről és a szűrővizsgálat elrendeléséről szóló rendeletben kijelölt laboratóriumba. Az opportunista fertőzések laboratóriumi megerősítésére a megfelelő betegségekre vonatkozó laboratóriumi vizsgálatokat kell végezni. A hazai HIV diagnosztikai és szűrővizsgálati lehetőségeket és szabályokat a fenti rendelet tartalmazza.
f) Fertőtlenítés: Folyamatos fertőtlenítés szükséges. Az AIDS-betegek vagy arra gyanús személyek, valamint a szubklinikus vagy tünetmentes HIV-ellenanyag pozitív egyének környezetében szükséges fertőtlenítéshez csak HIV-vírus inaktiváló hatású dezinficiens készítményeket szabad alkalmazni. A közvetlen módon terjedő fertőzést fertőtlenítéssel nem lehet megelőzni, dezinfekció a közvetett úton terjedő fertőzés útjának megszakítására alkalmas. Így a közvetett úton, a vérrel és testváladékokkal kontaminálódott eszközökkel, tárgyakkal, anyagokkal terjedő fertőzés azonban adekvát dezinfekciós eljárásokkal és a jelzett HIV inaktiváló effektusú fertőtlenítőszerekkel megelőzhető, a fertőzés útja megszakítható. Mivel a HIV a vérben és a különböző testváladékokban lehet jelen: az ezekkel a fertőző anyagokkal történő kontaminálódás lehetősége és egyben a fokozott fertőzési veszély a közvetlen betegellátásban, valamint a laboratóriumi és patológiai munka során e tevékenységet végző egészségügyi személyzetet különösen fenyegeti. Az ellátásra kerülő betegek között a tünetmentes fertőzöttek általában ismeretlenek, ezért alapelv, hogy minden beteget vagy vizsgálatra kerülő személyt, valamint laboratóriumi vizsgálatra beküldött anyagot (vért, testváladékokat, szövetmintákat stb.) ilyen szempontból potenciálisan fertőzöttnek kell minősíteni és a szükséges prevenciós fertőtlenítési tevékenységet is ennek megfelelő alapossággal, kiterjedéssel kell megszervezni és folyamatosan végezni.
B) Teendők a HIV-fertőzött személy környezetében:
a) A HIV-pozitív személy szexuális partnereinél, illetve a környezetében élő, a tőle feltehetően fertőződött személyeknél vírusszerológiai vizsgálatot kell végeztetni a fertőzöttség megállapítása céljából.
b) A HIV-fertőzött személyek és szexuális partnereik nem adhatnak vért, anyatejet idegen és saját csecsemő táplálására, sejtet, szövetet, szervet átültetés céljára, illetve spermát mesterséges megtermékenyítés céljából. Fertőzött terhesek és újszülöttjeinek antivirális kezelésével az átvitel valószínűsége egyharmadára csökkenthető.
c) Az egészségügyi dolgozók alábbiakban felsorolt expozíciója esetén minél hamarabb, lehetőleg 2 órán belül a Fővárosi Szent László Kórház Immunológai osztályával vagy az ÁNTSZ megyei intézetének epidemiológiai osztályával folytatott konzultáció alapján antiretrovirális kezelést kell kezdeni. A HIV-fertőzés kockázatával járó kiemelt expozíciók: fertőző anyag véletlen befecskendezése, HIV-kontaminált eszközzel szúrt seb vagy vágott sérülés, HIV-pozitív beteg artériájába vagy vénájába bekötött tűvel vagy kanüllel történt sérülés, nyálkahártya vagy nagyobb bőrterület tartós kontaminációja HIV-pozitív személy vérével, véres váladékával, liquorával, ondójával vagy hüvelyváladékával.
8. Megelőzés: A szexuális terjedés gátlása érdekében a lakosság széles körű egészségügyi felvilágosítása a szexuális biztonság érdekében (partnerhűség, monogamia, gumióvszer stb. használata). A vérrel történő terjedés gátlása a vér-, sejt-, szövet-, szervdonorok kötelező HIV vizsgálata révén; az intravénás kábítószerek használatánál, közös tű és fecskendő használatának kiiktatásával; tetoválók és az akupunkturát végzők steril eszköz- és anyaghasználatának biztosításával. A nosocomialis terjedés gátlása az egészségügyi dolgozók oktatásával, a vérrel, váladékkal szennyezett eszközök biztonságos kezelésével, fertőtlenítési, sterilizálási szabályok betartásával, spermadonorok HIV vizsgálatával a donáció időpontjában és 6 hónap múlva. A vertikális terjedés gátlása a HIV-pozitívak terhességének megelőzésével, terhesség esetén antivirális kezelés révén, és szülés után a saját anyatej kiiktatásával.

A szerzett immunhiányos tünetcsoport terjedésének meggátlása érdekében szükséges intézkedésekről és a szűrővizsgálat elrendeléséről szóló 5/1988. (V. 31.) SZEM rendelet

5. § Az egészségügy szerveinél a betegellátással kapcsolatos munkát úgy kell megszervezni, hogy az AIDS vírusával való fertőződés lehetőségét a szakmai és munkavédelmi szabályok maradéktalan betartásával a lehetséges legkisebb mértékre csökkentsék.
[...]
8. § Az Országos Bőr-, Nemikórtani Intézet, az Országos Epidemiológiai Központ, valamint a bőr- és nemibeteg-gondozók és az ÁNTSZ megyei (fővárosi) intézeteinek kijelölt orvosai - a területi hovatartozástól függetlenül - kötelesek a vérvételt elvégezni.
(3) A fertőzött személy egészségügyi ellátásában a gondozó orvosának tudtával közreműködő orvosokat a fertőzöttség tényéről tájékoztatni kell.

A beadvány időpontjában még nem hatályos, de azóta (2000. április 1-én) hatályba lépett jogszabályok

A biológiai tényezők hatásának kitett munkavállalók egészségének védelméről szóló 61/1999. (XII. 1.) EüM rendelet

[...]
2. § (2) A biológiai tényezők a fertőzés kockázatának szintjétől függően négy csoportba sorolhatók:
a) 1. csoport: az a biológiai tényező, amely nem képes emberi megbetegedést okozni,
b) 2. csoport: az a biológiai tényező, amely képes emberi megbetegedést okozni, ezért veszélyt jelenthet a munkavállaló számára, de elterjedése az emberi közösségben nem valószínű, az általa kiváltott betegség többnyire eredményesen megelőzhető, vagy a kezelése hatásos,
c) 3. csoport: az a biológiai tényező, amely súlyos emberi megbetegedést képes okozni, ezért komoly veszélyt jelenthet a munkavállaló számára, szétterjedésének kockázata az emberi közösségben fennállhat, de általában eredményesen megelőzhető, vagy a kezelése hatásos,
d) 4. csoport: az a biológiai tényező, amely súlyos emberi megbetegedést okoz, ezért komoly veszélyt jelent a munkavállaló számára, az emberi közösségben való szétterjedésének nagy a kockázata, általában nem előzhető meg, vagy nem kezelhető hatásosan.

A munkáltató kötelezettségei

5. § Amennyiben a munkavégzés jellege lehetővé teszi, a veszélyes biológiai tényezők olyan helyettesítésére kell törekedni, amely a jelenlegi tudományos ismeretek szerint nem vagy kevésbé veszélyezteti a munkavállaló egészségét.
6. § (1) Ha a 3. § szerinti becslés a munkavállaló biztonságának vagy egészségének kockázatát igazolja, az expozíciót meg kell akadályozni, illetve meg kell szüntetni.
(2) Amennyiben az expozíció megakadályozása, illetve megszüntetése műszakilag nem lehetséges, az expozíció okozta kockázatot az alábbi intézkedések alkalmazásával olyan alacsony szintre kell csökkenteni, hogy az érintett munkavállaló egészsége és biztonsága megfelelően védve legyen:
a) a kockázatnak kitett vagy esetleg érintett munkavállalók számát - beleértve a tevékenység hatókörében tartózkodókat is - a lehető legalacsonyabb szintre kell csökkenteni,
b) a munkahelyet, a munkafolyamatokat és a műszaki ellenőrzési intézkedéseket úgy kell tervezni, telepíteni, illetve létesíteni, hogy megakadályozzák vagy a minimálisra csökkentsék a biológiai tényezők szétterjedésének lehetőségét a munkahelyen,
c) megfelelő védőberendezéseket, illetve egyéni védőeszközöket kell biztosítani és használni,
d) olyan intézkedéseket kell bevezetni, amelyek megakadályozzák vagy csökkentik a biológiai tényező szétszóródásának vagy a munkahelyről történő kikerülésének lehetőségét,
e) a 2. számú melléklet szerinti biológiai kockázatot jelző, illetve egyéb kiegészítő figyelmeztető jeleket és táblákat kell használni,
f) intézkedési tervet kell készíteni biológiai tényezőkkel kapcsolatos balesetek esetére,
g) amennyiben indokolt és műszakilag lehetséges, vizsgálatot kell végezni a biológiai tényezők felhasználási helyen kívüli jelenlétének kimutatására,
h) megfelelő eszközöket kell biztosítani a hulladék biztonságos összegyűjtésére, tárolására és eltávolítására, beleértve - ahol lehetséges - a biztonságos és azonosítható tartályok használatát,
i) olyan eszközöket kell biztosítani, amelyek a munkahelyen a biológiai tényezők kockázat nélküli kezelését és szállítását lehetővé teszik.

A városi intézet tájékoztatása

7. § (1) Ha a 3. § szerinti becslés a munkavállaló biztonságát vagy egészségét fenyegető kockázatot jelez, a munkáltató a városi intézet megkeresésére rendelkezésre bocsátja az alábbi információkat:
a) a becslés eredményei, a becslés elkészítésénél felhasznált valamennyi adat és információ,
b) azon tevékenységek felsorolása, amelyek során a munkavállaló biológiai tényezők kockázatának ki van vagy ki lehet téve,
c) a kockázatnak kitett munkavállalók száma,
d) a munkahelyi biztonságért és egészségvédelemért felelős személy neve és beosztása,
e) megelőző intézkedések,
f) havária-terv a 3. és 4. csoportba tartozó biológiai tényezők munkahelyről történő kijutásának esetére.
(2) A munkáltató haladéktalanul tájékoztatja a városi intézetet minden olyan balesetről, technológiai, illetve üzemzavarról, amely a 3. vagy 4. csoportba tartozó biológiai tényezők szétterjedését okozhatja vagy okozhatta.
(3) Amennyiben a munkáltató tevékenységét megszünteti, a városi intézetnek átadja a 11. § szerinti jegyzéket.

Higiénés és egyéni védelem

8. § (1) A munkáltató minden olyan biológiai tényezőkkel kapcsolatos tevékenységnél, amely kockázatot jelent a munkavállaló biztonságára és egészségére, köteles
a) biztosítani, hogy a munkavállaló ne étkezzen, ne igyon és ne dohányozzon a munkahelyen, illetve olyan helyiségben, ahol a biológiai tényezők kockázatával kell számolni,
b) a munkavállaló számára megfelelő védőruházatot biztosítani,
c) a munkavállaló rendelkezésére bocsátani megfelelő mosdót és illemhelyet, továbbá biztosítani a szemöblítés és - amennyiben ez szükséges - a bőrfertőtlenítés lehetőségét,
d) gondoskodni arról, hogy a munkavállaló a szükséges védőeszközöket
da) az e célra kijelölt és megfelelő jelöléssel ellátott helyen megfelelően tárolja,
db) ellenőrizze, továbbá lehetőség szerint használat előtt is, de használat után - amennyiben az szükséges, illetve lehetséges - minden alkalommal megtisztítsa azokat, valamint az ismételten fel nem használható védőeszközt veszélyes hulladékként kezelje,
e) megtiltani a meghibásodott védőeszköz használatát,
f) írásban rögzíteni az emberi vagy állati eredetű minták vételére, kezelésére és feldolgozására szolgáló eljárásokat.
(2) A munkáltatónak gondoskodnia kell arról, hogy
a) a munkavállaló azokat a védőeszközöket, amelyek biológiai tényezőkkel szennyeződhettek, a munkaterület elhagyásakor vegye le, és a b) pont szerinti intézkedések megtörténtéig a többi ruhától elkülönítve tárolja,
b) az a) pont szerinti védőeszközök fertőtlenítése, megtisztítása vagy szükség szerinti megsemmisítése megtörténjen.
(3) Az (1)-(2) bekezdésben foglaltak végrehajtására tett intézkedések költségei a munkavállalót nem terhelhetik.

A munkavállalók tájékoztatása és képzése

9. § (1) A munkáltató gondoskodik arról, hogy a munkavállaló, illetve a munkavédelmi képviselő - elsősorban tájékoztatás és oktatás formájában - elégséges és megfelelő képzést kapjon
a) az egészséget fenyegető kockázatokról,
b) az expozíció megelőzését szolgáló intézkedésekről,
c) a higiénére vonatkozó előírásokról,
d) az egyéni védőeszköz viseléséről és használatáról,
e) az előre nem látható veszélyhelyzetekben teendő intézkedésekről, illetve a veszélyhelyzetek megelőzéséről.
(2) Az (1) bekezdés szerinti képzésben kell részesíteni a munkavállalót, illetve képviselőit
a) a munkavállaló biológiai tényezőkkel való tevékenységének megkezdésekor,
b) új kockázatok megjelenésekor vagy a kockázatok megváltozásakor, továbbá
c) a rendkívüli eseményeket követően.

A munkavállalók tájékoztatása különleges esetekben

10. § (1) A munkáltató írásban - a munkavállaló számára hozzáférhető módon - rendelkezik a szükséges teendőkről, szükség esetén figyelmeztetéseket is ki kell függesztenie, amelyek minimálisan tartalmazzák
a) a biológiai tényezőkkel végzett munka során történt baleset vagy súlyos zavar, illetve
b) a 4. csoportba tartozó biológiai tényezővel végzett munka
esetén követendő előírásokat.
(2) A munkavállaló köteles munkahelyi vezetőjének vagy a munkahelyen a biztonságért és egészségvédelemért felelős személynek azonnal jelenteni minden olyan balesetet vagy zavart, amely a biológiai tényező kezelésével kapcsolatos.
(3) A munkáltató késedelem nélkül tájékoztatja a munkavállalót, illetve munkavédelmi képviselőit minden olyan balesetről vagy zavarról, amely a 3. vagy a 4. csoportba tartozó biológiai tényező kijutásával járhatott, és amely súlyos emberi fertőzést, illetve megbetegedést okozhat, továbbá minden egyéb súlyos balesetről vagy zavarról, ezek okáról, valamint a probléma megoldására tett vagy teendő intézkedésekről.
(4) Minden munkavállaló jogosult a 11. § szerinti jegyzékben szereplő, személyére vonatkozó információ megismerésére.
(5) A munkavállaló, illetve helyi képviselői megismerhetik - a személyazonosító adatok kivételével - a biológiai tényezők kezelésével kapcsolatos valamennyi információt.
(6) A munkáltató a munkavállalót, illetve munkavédelmi képviselőit kérésükre tájékoztatja a 7. § (1) bekezdése szerinti információkról.

3. számú melléklet a 61/1999. (XII. 1.) EüM rendelethez

Biológiai tényezők csoportba való sorolása
8. Egyes harmadik csoportba sorolt biológiai tényezők, amelyeket a mellékelt listában két csillag (**) jelöl, korlátozott fertőzésveszélyt jelenthetnek a munkavállalókra, mert általában belégzéssel nem fertőznek.
[...]

10. A lista azon esetekben, amelyekben a biológiai tényezők allergizáló vagy mérgező hatást válthatnak ki, külön jelzi azt, ha hatékony oltóanyag áll rendelkezésre, vagy ha célszerű a veszélyeztetett személyek listáját tíz évnél tovább megőrizni.
Az említett jelzés az alábbi betűkkel történik:
A: Allergizáló hatás lehetséges.
D: Az ezen biológiai tényező veszélyének kitett munkavállalók listáját az utolsó ismert veszélyeztetettség időpontjától számított tíz évnél tovább meg kell őrizni.
T: Toxintermelés.
V: Hatékony oltóanyag áll rendelkezésre.
VÍRUSOK (*)
 
Biológiai tényező	 
Csoport	 Megjegyzés	
 Retroviridae	 	 	
 	 Human immunodeficiencia vírusok	3(**)	 D	

Az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról 1991. évi XI. törvény
2. § (1) A Szolgálat felügyeletet gyakorol az ország közegészségügyi-járványügyi (a továbbiakban együtt: közegészségügyi) viszonyai felett. Ennek keretében
a) az ország egész területén - a fegyveres erők, beleértve az országban tartózkodó külföldi fegyveres erőket is, és a rendvédelmi szervek tevékenységének kivételével - közegészségügyi ellenőrzést végez;
[...]
(4) A Szolgálat és a külön felhatalmazás alapján közegészségügyi feladatokat ellátó, valamint a Szolgálat feladatköréhez kapcsolódó tevékenységet végző egyéb szervek együttműködnek.
A Szolgálat hatósági jogköre
10. § (1) A Szolgálat - a 2. § (1) bekezdésének a) pontjában foglalt kivétellel - valamennyi természetes és jogi személyre, valamint jogi személyiséggel nem rendelkező társaságra kiterjedő hatósági jogkört gyakorol.
(2) A Szolgálat ellenőrzése során minden munkahelyre, bármely emberi tartózkodásra szolgáló helyre beléphet, az ellenőrzött személy köteles az ellenőrzést tűrni és az ahhoz szükséges anyagokat, adatokat, eszközöket és munkaerőt ellenszolgáltatás nélkül az ellenőrző rendelkezésére bocsátani.
(3) Az ellenőrzésről jegyzőkönyvet kell készíteni, amelynek a ténymegállapításokon kívül tartalmaznia kell a felelős személy ezekre vonatkozó nyilatkozatát is. A jegyzőkönyv egy másolati példányát a felelős személynek át kell adni.
(4) Ha az ellenőrzésen a felelős személy nem volt jelen, a jegyzőkönyv másolati példányát tértivevénnyel meg kell küldeni részére azzal, hogy nyilatkozatát a kézbesítéstől számított 15 napon belül megteheti.
(5) A Szolgálat jogosult az ellenőrzéshez szükséges vizsgálatokat elvégezni, illetve külön jogszabályban meghatározottak szerint elvégeztetni. Az ellenőrzött mulasztása miatt szükségessé váló, illetőleg a közegészségügyi követelményeknek meg nem felelő eredményre tekintettel megismételt vizsgálatok költségét - jogszabály eltérő rendelkezése hiányában - az ellenőrzött köteles megtéríteni.
11. § (1) A Szolgálat az ellenőrzés során megállapított tényállás alapján a hiányosságok, szabályszegések jellegét és súlyát mérlegelve megteszi a szükséges intézkedéseket és ellenőrzi azok végrehajtását.
(2) Határozattal kell elrendelni
a) a hiányosságok megszüntetését, illetőleg a szükséges intézkedések végrehajtását;
b) a hiányosságok megszüntetéséig az intézmény, létesítmény stb. működésének, illetőleg az egészségre ártalmas vagy veszélyes tevékenységnek a korlátozását vagy felfüggesztését, ha e szabálytalanságok fennállása egészségkárosodást okozhat;
c) súlyos vagy tömeges egészségkárosodás megelőzése érdekében az egészségre ártalmas tárgyak, vagy anyagok használatának és forgalmazásának megszüntetését, szükség esetén megsemmisítését;
d) egészségügyi szolgáltatónál észlelt hiányosság esetében az a)-c) pontban felsoroltakon túl - külön jogszabályban foglaltak szerint - az egészségügyi dolgozónak a tevékenységben való jártassága igazolását.
(3) Ha az észlelt hiányosság, illetve körülmény súlyos, vagy tömeges egészségkárosodást okozhat, a Szolgálat ennek elhárítása érdekében köteles megtenni mindazokat az intézkedéseket, amelyek az adott esetben a veszély elhárítása érdekében szükségesek.
(4) A Szolgálat a lakosság egészségét közvetlenül fenyegető súlyos veszély elhárításához, illetve rendkívüli körülmények esetén tett intézkedéseinek végrehajtásához a rendőrség, a tűzoltóság és a polgári védelem közreműködését is igénybe veheti.
12. § A Szolgálat
a) szakhatóságként jár el az építésügyi műszaki előírások és irányelvek, a regionális és az általános városrendezési tervek jóváhagyásában, továbbá a külön jogszabályokban feladatkörébe utalt kérdésekben;
b) dönt - a külön jogszabályban foglaltak szerint - az új anyagok, a lakosság körében közvetlen felhasználásra kerülő termékek előállításával, szállításával, raktározásával, felhasználásával, új technológiák bevezetésével kapcsolatos engedélyek megadásáról;
c) közreműködik az országos fejlesztési tervek, valamint az általános érvényű hatósági előírások (szabályzatok, műszaki előírások, irányelvek, országos és ágazati szabványok stb.) kiadásának előkészítésében.
13. § A Szolgálat
a) eljár a hatáskörébe tartozó szabálysértés esetén, ennek keretében helyszíni bírságot szabhat ki, egyéb szabálysértés miatt pedig az eljárásra illetékes szervnél feljelentést tehet;
b) kisebb súlyú cselekmény (mulasztás) esetén a felelős személyt figyelmeztetésben részesítheti;
c) fegyelmi vétséget megvalósító magatartás felfedésekor kezdeményezheti a fegyelmi jogkör gyakorlójánál a fegyelmi eljárás lefolytatását;
d) bűncselekmény észlelése esetén feljelentést tesz az illetékes szervnél.
14. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, az első fokú eljárás a Szolgálat városi intézetének hatáskörébe tartozik.
(2) A másodfokú eljárás
a) amennyiben első fokon a városi intézet járt el, a megyei intézet;
b) amennyiben első fokon a megyei intézet, illetőleg ha jogszabály másként nem rendelkezik országos intézet járt el, a Tisztifőorvosi Hivatal;
c) amennyiben első fokon a Tisztifőorvosi Hivatal vagy az országos tisztifőgyógyszerész járt el, az országos tisztifőorvos
hatáskörébe tartozik.