OBH 553/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa és az adatvédelmi biztos közös jelentése
Előadó: dr. Kiss László                                                                                                    

Az eljárás megindítása:
	Több sajtócikk és különböző TV csatornák híradásai alapján, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdésére tekintettel, hivatalból vizsgálatot rendeltem el a BRFK nyomozói által, egy XV. kerületi középiskola - diákjai védelmében fellépő - tanárnőjével szemben alkalmazott kényszerintézkedés ügyében. 
      
Érintett alkotmányos jogok:
Emberi méltósághoz való jog (Alk. 54. § (1) bek.)
A személyes adatok védelméhez való jog (Alk. 59. § (1) bek.)
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek. )

Alkalmazott jogszabályok:
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
15. § (1) A rendőri intézkedés nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az intézkedés törvényes céljával.
(2) Több lehetséges és alkalmas rendőri intézkedés, illetőleg kényszerítő eszköz közül azt kell választani, amely az eredményesség biztosítása mellett az intézkedéssel érintettre a legkisebb korlátozással, sérüléssel vagy károkozással jár.
19. § (1) A jogszabályi előírások végrehajtását szolgáló rendőri intézkedésnek - ha törvény vagy nemzetközi megállapodás másként nem rendelkezik - mindenki köteles magát alávetni, és a rendőr utasításának engedelmeskedni. A rendőri intézkedés során annak jogszerűsége nem vonható kétségbe, kivéve, ha a jogszerűtlenség mérlegelés nélkül, kétséget kizáróan megállapítható.
(2) A rendőr jogszerű intézkedésének való ellenszegülés esetén az e törvényben meghatározott intézkedések és kényszerítő eszközök alkalmazhatók.
20. § (1) A rendőrt az intézkedés során az egyenruhája és az azonosító jelvénye vagy a szolgálati igazolványa igazolja.
(2) Ha a rendőr nem visel egyenruhát, az intézkedés megkezdése előtt köteles a rendőri mivoltát szóban közölni, és - ha az intézkedés eredményességét nem veszélyezteti - magát a szolgálati igazolványával igazolni.
(3) A rendőr az intézkedés befejezése után az intézkedés alá vont személy kérésére köteles az azonosító jelvényének számát közölni vagy szolgálati igazolványát felmutatni, a nevét és a szolgálati helyét megjelölni.
29. § (1) A rendőr a feladata ellátása során igazoltathatja azt, akinek a személyazonosságát meg kell állapítania. Az igazoltatott köteles a személyazonosító adatait hitelt érdemlően igazolni. A személyazonosság igazolására elsősorban a személyi igazolvány szolgál, elfogadható továbbá minden olyan okmány, amelyből az igazoltatott kiléte hitelt érdemlően megállapítható. A rendőr az általa ismert vagy más jelen lévő ismert kilétű személy közlését is elfogadhatja igazolásként.
32. § A rendőr a feladatának ellátása során bárkihez kérdést intézhet, felvilágosítást kérhet, ha alaposan feltehető, hogy a megkérdezett olyan közlést tehet, amely a rendőri feladatok teljesítéséhez szükséges. A felvilágosítás kérésének idejére a kérdezett személy feltartóztatható. Akitől a rendőr felvilágosítást kér - ha jogszabály másként nem rendelkezik - az általa ismert tényekkel, adatokkal kapcsolatos válaszadást nem tagadhatja meg.
40. § A rendőr a feladata ellátása során - jogszabály eltérő rendelkezése hiányában - beléphet a magánlakásnak nem minősülő egyéb helyre, és ott az intézmény rendjének lehetőség szerinti tiszteletben tartásával intézkedhet.
47. § A rendőr - intézkedése során - az ellenszegülés megtörésére testi erővel cselekvésre vagy a cselekvés abbahagyására kényszerítést (testi kényszert) alkalmazhat.
48. § A rendőr bilincset alkalmazhat a személyi szabadságában korlátozni kívánt vagy korlátozott személy
b) támadásának megakadályozására,
d) ellenszegülésének megtörésére.
49. § (1) A rendőr a szolgálatban rendszeresített, vegyi vagy elektromos sokkoló eszközt, illetőleg rendőrbotot vagy kardlapot alkalmazhat
b) a jogszerű rendőri intézkedéssel szembeni ellenszegülés megtörésére.
61. § (1) A kényszerítő eszköz alkalmazására az érintettet - ha az eset körülményei lehetővé teszik - előzetesen figyelmeztetni kell.
77. § (2) A Rendőrség más szervek által kezelt személyes adatokhoz bűnüldözési feladatai ellátása céljából - törvényben meghatározottak szerint - hozzáférhet, az ilyen módon szerzett adatot bűnüldözési céltól eltérően nem használhatja fel, és nem továbbíthatja.
82. § Az e törvényben nem említett adatkezelő szervek, ha törvény kivételt nem tesz, kötelesek a Rendőrség adatszolgáltatás iránti igényét teljesíteni,

3/1995. (III. 1.) BM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról
A szolgálati fellépés módja
7. § (1) A rendőri intézkedést - ha az intézkedés jellegéből vagy a körülményekből más nem következik - a napszaknak megfelelő köszönéssel, a polgár nemének, életkorának megfelelő megszólítással - ha a rendőr egyenruhát visel - tisztelgéssel és a tervezett intézkedés közlésével kell megkezdeni. Polgári ruhában intézkedő rendőr szolgálati igazolványa felmutatásával igazolja a rendőrséghez tartozását és intézkedési jogosultságát.
(2) Ha a polgár a rendőr első felszólításának nem tesz eleget, az intézkedő rendőr "A törvény nevében!" figyelmezteti, hogy szigorúbban lép fel.
Feltartóztatás
35. § (1) A feltartóztatás a rendőrnek az a szolgálati tevékenysége, amelynek során azt a személyt, aki a személyazonosságának igazolását megtagadja, vagy az igazolásra történő felszólításnak nem engedelmeskedik, továbbá, akitől felvilágosítást kér, annak idejére az intézkedés helyszínének elhagyásában korlátozza, vagy a további intézkedés megtételéig a helyszín elhagyásában megakadályozza.
51. § (1) A rendőr szolgálata jogszerű teljesítésekor köteles intézkedéseinek érvényt szerezni, ennek érdekében előzetes figyelmeztetés után joga van kényszerítő eszközök alkalmazására. Ha a figyelmeztetést a körülmények nem teszik lehetővé, a kényszerítő eszközök előzetes figyelmeztetés nélkül is alkalmazhatók.
52. § (2) A kényszerítő eszközök alkalmazása során ellenszegülésnek (Rtv. 47. §) kell tekinteni azt a célzatos, fizikai erőkifejtéssel járó tevékenységet, amely a rendőrt jogszerű intézkedésének megkezdésében, folytatásában vagy befejezésében akadályozza, így különösen, ha valaki élet, testi épség elleni fenyegetéssel vagy fizikai erőszakkal akadályozza, hogy a rendőr valahová belépjen, valahol tartózkodjon, valahonnan távozzon, valakit személyes szabadságában korlátozzon, illetőleg valakivel szemben intézkedést foganatosítson.
(3) A kényszerítő eszköz alkalmazását előzze meg:
a) a jogellenes magatartás abbahagyására való felszólítás, "a törvény nevében" szavak előrebocsátásával;
b) figyelmeztetés, hogy kényszerítő eszköz alkalmazása következik.
(4) Előzetes figyelmeztetés nélkül a kényszerítő eszköz csak akkor alkalmazható, ha a késedelem veszéllyel járna.
Bilincs alkalmazása
54. § (1) Bilincs alkalmazása az Rtv. 48. §-a alapján különösen azzal szemben indokolt:
b) aki az intézkedő rendőrt, annak segítőjét, illetve az intézkedésben közreműködőt megtámadja;

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
229. § (1) Aki a hivatalos személyt jogszerű eljárásában erőszakkal vagy fenyegetéssel akadályozza, intézkedésre kényszeríti, vagy eljárása alatt, illetőleg emiatt bántalmazza, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.

1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról
10. § (1) A gyermeknek, a tanulónak joga, hogy nevelési, illetőleg nevelési-oktatási intézményben biztonságban és egészséges környezetben neveljék és oktassák, 
(2) A gyermek, illetve a tanuló személyiségét, emberi méltóságát és jogait tiszteletben kell tartani, és védelmet kell számára biztosítani fizikai és lelki erőszakkal szemben. 
19. § (7) A pedagógus alapvető feladata a rábízott gyermekek, tanulók nevelése, tanítása. Ezzel összefüggésben kötelessége különösen, hogy
a) nevelő és oktató tevékenysége keretében gondoskodjon a gyermek, tanuló testi épségének megóvásáról, erkölcsi védelméről, személyiségének fejlődéséről,
40. § (4) E törvény alapján a közoktatási intézményben a 2. számú mellékletben meghatározott adatokat kell nyilvántartani és kezelni.
2. számú melléklet az 1993. évi LXXIX. törvényhez
A közoktatási intézményekben nyilvántartott és kezelt személyes és különleges adatok
A gyermekek, tanulók adatai
1. E törvény alapján nyilvántartott adatok:
a) gyermek, tanuló neve, születési helye és ideje, állampolgársága állandó és ideiglenes lakásának címe és telefonszáma, nem magyar állampolgár esetén a Magyar Köztársaság területén való tartózkodás jogcíme és a tartózkodásra jogosító okirat megnevezése, száma;
b) szülő neve, állandó és ideiglenes lakásának címe, telefonszáma;
c) a gyermek óvodai fejlődésével kapcsolatos adatok;
d) a tanulói jogviszonnyal kapcsolatos adatok, így különösen
- felvételivel kapcsolatos adatok,
- a tanuló magatartásának, szorgalmának és tudásának értékelése és minősítése, vizsgaadatok,
- a tanulói fegyelmi és kártérítési ügyekkel kapcsolatos adatok,
 - a testi, érzékszervi, értelmi, beszéd- vagy más fogyatékos gyermek, tanuló fogyatékosságára vonatkozó adatok,
- a beilleszkedési zavarokkal, tanulási nehézségekkel, magatartási rendellenességgel küzdő gyermek, tanuló rendellenességére vonatkozó adatok,
- a tanuló- és gyermekbalesetre vonatkozó adatok,
- a tanuló diákigazolványának sorszáma,
- a tanuló azonosító száma,
- a többi adat az érintett hozzájárulásával.
2. Az adatok továbbíthatók
- fenntartó, bíróság, rendőrség, ügyészség, önkormányzat, államigazgatási szerv, nemzetbiztonsági szolgálat részére valamennyi adat,

1991. évi LXIV. törvény a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről
16. cikk
1. A gyermeket nem szabad alávetni magánéletével, családjával, lakásával vagy levelezésével kapcsolatban önkényes vagy törvénytelen beavatkozásnak, sem pedig becsülete vagy jó hírneve elleni jogtalan támadásnak.
2. Ilyen beavatkozás vagy támadás ellen a gyermeket megilleti a törvény védelme.

1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról
Gyermeki jogok védelme
11. § (1) A gyermeki jogok védelme minden olyan természetes és jogi személy kötelessége, aki a gyermek nevelésével, oktatásával, ellátásával, ügyeinek intézésével foglalkozik.
135. § (1) A gyermek, a szülő és más törvényes képviselő, a nevelőszülő, illetve a kapcsolattartásra jogosult közeli hozzátartozó (a továbbiakban együtt: érintett) személyazonosító adatainak a 15. § (1)-(4) bekezdéseiben meghatározott célból történő kezelésére az alábbi szervek jogosultak:
a) a helyi önkormányzat képviselő-testülete,
b) a települési önkormányzat jegyzője,
c) a fővárosi főjegyző,
d) a gyámhivatal,
e) a gyermekjóléti szolgálat vezetője,
f) a napközbeni ellátást nyújtó intézmény vezetője,
g) az átmeneti otthon vezetője,
h) a területi gyermekvédelmi szakszolgálat vezetője,
i) a gyermekotthon vezetője,
j) más bentlakásos intézmény vezetője,
k) a helyettes szülő,
l) a nevelőszülő.
(2) A gyermek, a szülő és más törvényes képviselő, a helyettes szülő és a nevelőszülő vagyoni helyzetére, egészségi állapotára és büntetlen előéletére vonatkozó, továbbá a gyermek tanulmányi eredményeivel, magatartásával és neveltségi állapotával kapcsolatos adatokat az (1) bekezdés a)-i) pontjai szerinti szervek kezelhetik a 15. § (1)-(4) bekezdései szerinti célból.
(4) Az (1) bekezdés a)-l) pontjában felsorolt szervek, illetve személyek az érintett személyazonosító adatait, valamint a gyermek (2) bekezdésben meghatározott adatait a 15. § (1)-(4) bekezdései szerinti célból egymásnak átadhatják.
136. § (2) A gyermek személyazonosító adatai, továbbá az egészségi állapotára és vagyoni viszonyaira vonatkozó adatok továbbíthatók
b) a rendőrségnek, az ügyészségnek, a bíróságnak, az igazságügyi szakértőnek bűnüldözés és bűnmegelőzés, illetve bírósági eljárás lefolytatása,
(4) A szülő és más törvényes képviselő személyazonosító adatai, továbbá az egészségi állapotára és vagyoni viszonyaira vonatkozó adatai az (1)-(3) bekezdések szerinti szerveknek átadhatók.

1992. évi LXIII. törvény a személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról
5. § (1) Személyes adatot kezelni csak meghatározott célból, jog gyakorlása és kötelezettség teljesítése érdekében lehet. Az adatkezelésnek minden szakaszában meg kell felelnie e célnak.
(2) Csak olyan személyes adat kezelhető, amely az adatkezelés céljának megvalósulásához elengedhetetlen, a cél elérésére alkalmas, csak a cél megvalósulásához szükséges mértékben és ideig.

Megállapított tényállás:
	Az eset körülményeinek megállapítása érdekében a budapesti rendőrfőkapitánytól beszereztem az intézkedés jogszerűségének és szakszerűségének kivizsgálása során keletkezett iratokat. 
	A Budapesti Rendőrfőkapitányság Központi Ügyeleti Főosztály Akció Osztályának munkatársai előzetes adatgyűjtés alapján tudomást szereztek arról, hogy a magánokirat hamisítás és csalás miatt elfogatóparanccsal körözött és ismeretlen helyen tartózkodó F.V. leánya a Bp. XV., Sződligeti úton lévő Károly Róbert szakközépiskola tanulója. Abból a feltevésből kiindulva, hogy F.V. a leányával együtt lakik, a lakcímük megállapítása érdekében azt tervezték, hogy az iskolától kérnek erre vonatkozó információt. 
	R.L. r. őrnagy 2000. január 27-én 09 óra körül felhívta az iskolát és az igazgatóval kívánt beszélni. Az iskolatitkár közölte, hogy sem az igazgatót, sem a tanuló osztályfőnökét nem tudja a telefonhoz hívni. R.L. r.őrnagy tájékoztatta az iskolatitkárt az információ kérés céljáról. Kilétének ellenőrizhetősége érdekében felajánlotta, hogy szolgálati helyén hívják vissza, azonban az iskolatitkár közölte, hogy a kért adatot telefonon nem adhatja meg.
	R.L. r. őrnagy 13 óra 15 perckor ismét felhívta az iskolát és a tanuló osztályfőnökétől próbálta megtudni a lakcímet, de az osztályfőnök sem adott tájékoztatást. Megállapodtak abban, hogy R.L. r. őrnagy az iskola portájánál találkozik az osztályfőnökkel. R.L. r. őrnagy és két munkatársa gépkocsival az iskolához mentek. A portán nem várták őket, ezért R.L. a portásnő kíséretében felment a tanári szobába, ahol megtalálta az osztályfőnököt, B.-né M. Klárát. R.L. bemutatkozott és mivel civilben volt, megmutatta a szolgálati igazolványát. Az osztályfőnök az osztálynaplóban megmutatta a tanuló bejelentett lakcímét, amely azonban a rendőrök előtt is ismert volt. Erről a címről a körözött személy és leánya is elköltöztek.
	R.L. r. őrnagy ekkor úgy döntött, hogy az ismeretlen tartózkodási hely felderítése érdekében F.V. leányát a lakásáig követik. Szándékát az osztályfőnökkel közölte és kérte, hogy az iskolából távozó lányt mutassa meg neki. B.-né ezt saját felelősségére nem vállalta. Az iskola igazgatója másokkal tárgyalt, ezért R.L.-t nem engedték be hozzá. Mivel a tanítási idő véget ért, R.L. attól tartott, hogy a lány elhagyja az iskolát és a tervezett intézkedés meghíúsul. Közölte B.-nével és az ugyancsak jelen lévő igazgatóhelyettessel, hogy - más megoldás hiányában - a lány kilétét az iskolából távozó tanulók igazoltatásával állapítják meg.
	R.L. visszament a társaihoz és jelentette a történteket az ott tartózkodó parancsnokának, Sz.L. r. őrnagy, alosztályvezető-helyettesnek. Sz.L. r. őrnagy R.L. kíséretében felment az igazgatóhoz, harmadik társuk, M.Cs. r. főtörzszászlós az iskola kapujában maradt.
	Az igazgatói iroda ajtaja nyitva volt, az igazgató éppen a rendőrségre telefonált, amikor a két rendőrtiszt odaért. Sz.L. r. őrnagy igazolta magát és elmondta jövetelük célját. Az igazgató ekkor közölte velük, hogy a körözött F.V. az iskola büfésnője. Az ablakból megmutatta a büfét és javasolta, hogy menjenek oda. R.L. r.őrnagy elment a büféhez, de azt zárva találta, ezért csatlakozott a kapunál tartózkodó kollégájához. M.Cs. r. főtörzszászlós időközben az iskola egyik dolgozójától megtudta, hogy F.V. leánya magas termetű és rövidre vágott, fekete haja van. R.L. és M.Cs. a leírás alapján egy hasonló kinézetű lányt - aki az iskolából egy társával együtt jött ki - igazoltatni akart. A lányok a felszólításnak nem tettek eleget. M.Cs. a továbbhaladó lányok egyikének karját megfogta és közölte velük, hogy az igazolás megtagadása esetén előállítják őket a rendőrségre. 
	Az egyik lány elővette a diákigazolványát, amikor odafutott hozzájuk B.-né, azt kiáltva, hogy hagyják békén a lányt, illetve, hogy a lányok ne igazolják magukat. R.L. r. őrnagy két lépést tett B.-né felé és karjait széttárva próbálta megakadályozni, hogy tovább jusson. Mivel ez nem járt eredménnyel, visszafordulva, két kézzel megfogta B.-né bal karját és visszahúzta. B.-né ekkor jobb kézzel arculütötte R.L.-t, aki - mivel állítása szerint B.-né ismételten meg akarta ütni - könnygázsprével a tanárnő arcába fújt. Ezt követően B.-nét a fal felé fordítva, kezeit M.Cs. segítségével hátrafeszítette és megbilincselte. 
	M.Cs. az igazoltatott lányt útjára engedte, mert nem volt azonos a keresett tanulóval. R.L. a karjánál fogva az úttest másik oldalán álló gépkocsijukhoz akarta B.-nét vezetni. Állítása szerint az úttest közepén B.-né szándékosan a földre dobta magát. Az oda érkező M.Cs. segítségével áthúzták a szolgálati kocsihoz. 
	Az iskola igazgatójának hívására a helyszínre érkezett a XV. kerületi Rendőrkapitányság járőre, majd 14 óra 10 perckor egy mentőkocsi is. A mentők a helyszínen elsősegélyben részesítették B.-nét, azután beszállították a Rákos úti orvosi rendelő szemészetére. A rendőrjárőr elkísérte, majd ellátása után előállította B.-nét a XV. kerületi Rendőrkapitányságra, ahonnan 17 óra körül bocsátották el. Az előállítás során több rendőr - az Akció Osztály vezetője, osztályvezető-helyettese, a kapitányság ügyeletes tisztje és mások - beszélt B.-nével, de erről jegyzőkönyvet nem vettek fel.
	A BRFK Központi Ügyeleti Főosztály vezetője feljelentést tett B.-né ellen hivatalos személy elleni erőszak miatt a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatalnál.
	B.-né, az esemény másnapján, a kerületi Polgármesteri Hivatal képviselőinek jelenlétében felvett jegyzőkönyvben azt nyilatkozta, hogy a 6. óra közben szólt neki az iskolatitkár, hogy az osztályában tanuló egyik diákról telefonon információt kérnek. Kijött az óráról és közölte a hívóval, hogy indokolt esetben is csak személyesen adnak ki információt. Megbeszélték, hogy az érdeklődő 13.30-ra az iskolába jön. A rendőrök előbb érkeztek, ezért ismét az óráról kellett kijönnie. A vele tárgyaló R.L. r. őrnagy kilétéről nem győződött meg teljes egészében. Az előzőekben említett jegyzőkönyvben rögzített állítása szerint a férfi nevét elhadarva, mutatott egy kék igazolványt és arra kérte, hogy mutasson rá feltűnés nélkül az általa keresett tanulóra, mert annak édesanyja ellen elfogató parancsot adtak ki és a lány lekövetésével akarják megtalálni a szülőt. A tanárnő ezt csak az igazgató engedélyével volt hajlandó megtenni, de az osztálynaplóban bejegyzett lakáscímet megmutatta. A tanítás röviddel ezután befejeződött és a tanulókat hazaengedte. Felhívta a figyelmüket arra, hogy ha kell, igazolják magukat, de egyéb kérdésre ne válaszoljanak. Pár perc múlva szaladtak fel a gyerekek az utcáról, azzal, hogy az egyik lányt két ember inzultálja. Amikor lement, csak azt látta, hogy egy férfi - M.Cs. r. főtörzszászlós, akivel addig még nem találkozott - a karjánál fogja az egyik tanítványát, aki eközben a táskájában keres valamit. Amikor a másik férfi - R.L. r. őrnagy - eléje lépett, azt mondta neki, hogy nem fogja akadályozni a munkájukat, csak a tanítványa mellett akar lenni. Próbált közelebb lépni, de a férfi többször durván arrébb lökte, a kőkerítéshez, illetve az úttestre. A közeledő autóbusztól megrémülve visszaugrott és lendületből a férfi felé ütött. 
	B.-né szerint ekkor "a kék sapkás férfi az arcomba spayzett, durván hátratekerte a kezemet és megbilincselt. Eközben válogatott trágárságokat üvöltözött. Többször meglökött, s egy-két lépés után kiestem az úttestre. Ekkor otthagytak arccal a porban, összebilincselt kezekkel feküdni. Később a karjaimnál fogva kivonszoltak az úttest szélére, de továbbra is a földön hagyta, majd felállítottak és egy garázsajtónak támasztottak."

A vizsgálat megállapításai:	
I.
	 A vizsgálat során, a rendőri intézkedés végrehajtásával összefüggésben, illetve az alkalmazott kényszerintézkedés elkerülhetőségével kapcsolatban több alkotmányos visszásságot állapítottam meg.
	1. A rendőrség bűnüldözési és bűnmegelőzési, valamint egyéb feladatainak végrehajtása érdekében rendkívül széleskörű jogosítványokkal rendelkezik. Feladatait és azok végrehajtását törvények és más jogszabályok, a nemzetközi jog rendelkezései és belső utasítások szabályozzák. A Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 19. § (1) bekezdése szerint a jogszabályi előírások végrehajtását szolgáló rendőri intézkedésnek - ha törvény vagy nemzetközi megállapodás másként nem rendelkezik - mindenki köteles magát alávetni, és a rendőr utasításának engedelmeskedni. A rendőri intézkedés során annak jogszerűsége nem vonható kétségbe, kivéve, ha a jogszerűtlenség mérlegelés nélkül, kétséget kizáróan megállapítható.
	Ez a kategórikus rendelkezés az állampolgár számára nagyon szűk körben teszi lehetővé a rendőri fellépéssel szembeni vonakodást vagy ellenszegülést. Megkívánja a rendőri utasításnak való engedelmességet még azokban az esetekben is, amikor az intézkedés jogszerűsége kétséges. A jogszerűtlen intézkedések miatt bekövetkezett jogsérelmek orvoslására csak utólag van lehetőség, elsősorban a rendőrségi hierarchiában rendelkezésre álló fórumrendszerben.
	Az állampolgár feltétlen engedelmességét megkövetelő törvényi rendelkezés mellett, a rendőr számára hasonlóan szigorú rendelkezések írják elő az intézkedési kötelezettséget, a megkezdett intézkedés befejezését, az előjáró utasításának - ideértve még a jogszabálysértő utasítást is - végrehajtását. 
	A rendőri intézkedés végrehajtási módjának megválasztása tekintetében egyedül az arányosság követelménye nyújt mérlegelési lehetőséget a rendőr számára. A rendőrségi törvény 15. § (1) bekezdése szerint a rendőri intézkedés nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az intézkedés törvényes céljával. A (2) bekezdés előírja. hogy több lehetséges és alkalmas rendőri intézkedés, illetőleg kényszerítő eszköz közül azt kell választani, amely az eredményesség biztosítása mellett az intézkedéssel érintettre a legkisebb korlátozással, sérüléssel vagy károkozással jár.
	A vizsgált esetben megállapítottam, hogy az adatszolgáltatást kérő rendőrök a rendőrségi törvény hatályos szabályai alapján jártak el, amikor a körözött személy tartózkodási helyének megállapítása érdekében - a rendelkezésükre álló információk alapján - az iskolához fordultak. Az adatkérést a rendőrségi törvény 77. § (2) bekezdése, az adatszolgáltatást a 82. § írja elő. 
	Az iskola igazgatóhelyettese a kerületi Polgármesteri Hivatal képviselőinek jelenlétében felvett jegyzőkönyvben azt nyilatkozta, hogy a rendőrök 2000. január 27-én 08.30-kor telefonon bejelentkeztek és jelezték adatkérési igényüket. Az igazgató a telefonon történő adatszolgáltatástól elzárkózott. Az igazgatóhelyettes szerint az "állítólagos rendőrök" több esetben sikertelenül telefonáltak a délelőtt folyamán, de a döntésre jogosult igazgatóval nem kívántak beszélni. R.L. r. őrnagy jelentésében leírta, hogy a szokásos módon felajánlotta, hogy kilétéről visszahívással győződjenek meg, azonban az iskola dolgozói erre nem voltak hajlandóak.
	R.L. r. őrnagy és társai ilyen előzmények után érkeztek az iskolába. Az iskola igazgatója a fenti jegyzőkönyv szerint a rendőröket, megérkezésük után - elfoglaltsága miatt - nem tudta fogadni. A tárgyalása befejezése után "két zaklatott idegállapotban lévő, hangoskodó, rosszul öltözött ember lépett be az irodába. Emblémájukat lobogtatták, így igazolták, hogy rendőrök. A hangoskodásuk miatt rendre utasítottam, leültettem őket." Az igazgató a tanuló adatainak kiadását megtagadta. A rendőrök közölték, hogy ebben az esetben az iskolából távozó tanulók igazoltatásával szerzik be az információt. Az igazgató felhívta a XV. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjét, megkérdezte, hogy szabályos-e ez az eljárás. A telefonbeszélgetés után - kézenfekvőbb megoldásként - együttműködést ajánlott és elmondta, hogy a keresett szülő, mint vállalkozó, az iskola büféjét vezeti. (A büfésnő feltehetően már a rendőrök érkezése előtt eltávozott.) Az igazgató vállalta, hogy a büfésnőnek az iskolában tartózkodását jelzi a rendőröknek. 
	A jogszabályok lehetőséget adnak a rendőröknek, hogy az általuk szükségesnek tartott információ megadását kikényszerítsék.  A rendőrségi törvény nem tiltja, hogy a rendőr bárkit - fiatalkorút, iskolai tanulót - igazoltasson. A Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 29. § (1) bekezdése szerint a rendőr a feladata ellátása során igazoltathatja azt, akinek a személyazonosságát meg kell állapítania. Nyilvánvaló azonban az is, hogy az iskolában eljáró rendőrök elhatározását az információ beszerzésének nehézsége, a gyanakvó fogadtatás, a tanárok és az igazgató elutasító magatartása által kiváltott indulat vezérelte. A feladatuk végrehajtására - a körözött személy felderítésére - ez a megoldás teljes egészében alkalmatlan volt. A keresett tanuló igazoltatás útján történő megtalálása esetén sem lettek volna képesek az észrevétlen követésére, hozzátartozója tartózkodási helyéről csak törvénysértő módon tudták volna nyilatkoztatni, egyéb módszer pedig nem állt rendelkezésükre.   
	A pedagógusoknak a tanulóra vonatkozó információk kiszolgáltathatóságával kapcsolatos bizonytalansága a rájuk vonatkozó jogszabályok ellentmondásaival is összefügg. A törvénytisztelő és tanítványaikat is erre nevelő pedagógusoktól nem várható el a rendőrségi törvény részletes ismerete. Számukra elsősorban a közoktatásról szóló törvény nyújthat útbaigazítást kötelezettségeikkel kapcsolatban. A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény azonban nem tartalmaz adatkezelési szabályokat, csak a mellékletében sorolja fel a közoktatási intézményekben nyilvántartott és kezelt személyes és különleges adatokat, amelyek - a célhozkötött felhasználás feltételének megjelölése nélkül - átadhatók. A törvény Melléklete alapján az óvodai magatartás-zavarokra vonatkozó adatoktól kezdve a felvételi adatokig minden információ, minden kötöttség nélkül átadható például a rendőrségnek, a nemzetbiztonsági szervnek, vagy bármely államigazgatási szervnek. A személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról szóló 1992. évi LXIII. törvény 5. § (2) bekezdése szerint csak olyan személyes adat kezelhető, amely az adatkezelés céljának megvalósulásához elengedhetetlen, a cél elérésére alkalmas, csak a cél megvalósulásához szükséges mértékben és ideig. A közoktatásról szóló törvény Mellékletében az adatok átadására vonatkozó lehetőség ezeknek a követelményeknek nem felel meg.
	Egy másik, a pedagógusok által ismert jogszabály, A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény részletes szabályokat tartalmaz a gyermek, a szülő és más törvényes képviselő, a nevelőszülő, illetve a kapcsolattartásra jogosult közeli hozzátartozó személyazonosító adatainak kezelésére vonatkozóan. A törvény 136. § (2) bekezdése szerint a rendőrségnek, az ügyészségnek, a bíróságnak, az igazságügyi szakértőnek bűnüldözés és bűnmegelőzés, illetve bírósági eljárás lefolytatása végett csak a gyermek személyazonosító adatai, továbbá az egészségi állapotára és vagyoni viszonyaira vonatkozó adatok továbbíthatók. A (4) bekezdés lehetővé teszi ugyanezen szerveknek a szülő és más törvényes képviselő személyazonosító adatai, továbbá az egészségi állapotára és vagyoni viszonyaira vonatkozó adatai átadását is.	
	A közoktatási törvényben az adatkezelési szabályok hiánya sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságot és az annak lényegi elemét képező jogbiztonság követelményét. Az Alkotmánybíróság eddigi határozataiban és következetes gyakorlatában kifejezésre juttatta azt az álláspontját, hogy a jogbiztonság az állam - s elsősorban a jogalkotó kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. [9/1992. (I. 30.) AB hat. ABH 1992, 65; 26/1992. (IV. 30.) AB hat. ABH 1992, 142; 1160/B/1992. AB hat., ABH 1993. 608.] Az Alkotmánybíróság mindenkire kötelező értelmezése, illetve az országgyűlési biztosok töretlen gyakorlata szerint az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság nélkülözhetetlen elemeként értelmezett jogbiztonság megköveteli, hogy meglegyen a tényleges lehetőség arra, hogy a jogalanyok magatartásukat a jog előírásához tudják igazítani. 
	2. Az idézett törvények egyike sem tartalmaz olyan együttműködési kötelezettséget a pedagógusok számára, amely kiterjedne arra, hogy tanulójukat - nem is az általa elkövetett jogsértő cselekmény, hanem hozzátartozójának elfogása érdekében - rendőri megfigyelés céljából, konspirált körülmények között megmutassák vagy kiszolgáltassák. Az erre irányuló kérés egyébként is váratlanul érte a keresett tanuló osztályfőnökét. B.-né csak kb. 15 perccel a tanítás befejezése előtt találkozott személyesen R.L. r.őrnaggyal, amikor az órájáról kihívták. Nyilatkozata szerint nem tudott megnyugtatóan meggyőződni arról, hogy valóban rendőrök érdeklődnek a tanítványa után és nem tudta azt sem, hogy van-e joguk a tanuló megmutatását kérni. A vele beszélő rendőr, amikor a kérés teljesítését megtagadta, fenyegetően lépett fel vele szemben. Amikor pár perc múlva szóltak neki, hogy az utcán egy másik tanulót feltartóztattak, kötelességszerűen megpróbált mellette lenni, hogy az esetleges inzultustól megóvja. 
	A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 19. § (7) bekezdése szerint a pedagógus egyik alapvető feladata, hogy nevelő és oktató tevékenysége keretében gondoskodjon a rábízott gyermek, tanuló testi épségének megóvásáról, erkölcsi védelméről. A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény 11. § (1) bekezdése előírja, hogy a gyermeki jogok védelme minden olyan természetes és jogi személy kötelessége, aki a gyermek nevelésével, oktatásával, ellátásával, ügyeinek intézésével foglalkozik. Ezt megerősíti az 1991. évi LXIV. törvénnyel kihirdetett, a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény 16. cikke is, amely kimondja, hogy a gyermeket nem szabad alávetni magánéletével, családjával, lakásával vagy levelezésével kapcsolatban önkényes vagy törvénytelen beavatkozásnak.
	Az események vizsgálata során megállapítottam, hogy a rendőri intézkedés mindaddig jogszerű volt, amíg az a keresett tanuló lakcímének az iskolai adatok alapján történő megállapítására irányult. Ezt követően, a tanuló figyelés céljából történő megmutatásának követelése és ennek megtagadása miatt az utcai igazoltatás már önkényes - a rendőri intézkedés céljának elérésére alkalmatlan - elhatározáson alapult és sértette az érintett tanulónak az Alkotmány 59. § (1) bekezdésében megállapított magántitokhoz és a személyes adatok védelméhez való jogát.
	A pedagógusok és a gondjaikra bízott tanítványaik közötti viszony olyan sajátos kapcsolatot jelent, amelynek tartalma a fokozott bizalomra épül. Tanítványaik személyiségének formálása, serdülőkori problémáik megoldásához való segítségnyújtás szoros emberi kapcsolatot is feltételez, amelyben a pedagógusnak időnként a szülőt helyettesítő vagy támogató szerepet is be kell töltenie. Ezzel összefüggésben - figyelemmel a pedagógusok védő-óvó kötelezettségeit meghatározó jogszabályokra is - a hatóságok részére történő adatszolgáltatási és együttműködési kötelezettség csak a gyermekek érdekét, védelmét szolgáló körben szabályozható, egyéb tekintetben hívatásuknál fogva - a paphoz, orvoshoz, védőhöz hasonlóan - titoktartási kötelezettség is megállapítható lenne rájuk nézve. 
	 3. A rendőrök magatartása, a helyzet ésszerű megoldására törekvés helyett tanúsított erőszakos fellépésük megalapozta velük szemben az iskola dolgozóinak azt a gyanúját, hogy nem valódi rendőrök. Több érintett személy egybehangzó állítása szerint a rendőrséghez tartozásukat nem igazolták megfelelően. A szolgálati igazolvány pillanatokra történő felmutatása - amennyiben az állampolgárnak továbbra is kétségei vannak - az ellenőrzés adott körülmények között megvalósítható lehetősége nélkül nem tekinthető megfelelő igazolásnak. Higgadt, udvarias és a feladatuk eredményes végrehajtását szolgáló magatartás helyett, retorziókkal fenyegetőztek. A félreértésekhez hozzájárult, hogy öltözetük sem állt összhangban az állampolgárokban a rendőrtisztekről kialakított képnek. A polgári ruhás rendőrök az elvárásoknak megfelelő öltözködés biztosítására évente utánpótlási ruházati illetményben részesülnek.
	Az iskola igazgatójában és tanáraiban felmerült gyanú azért sem volt teljesen megalapozatlan, mert az utóbbi években gyakrabban váltak ismertté rendőri foglalkozás felhasználásával elkövetett bűncselekmények. Az állampolgárok bizalmának megszilárdításához nagymértékben hozzájárulhat a rendőrök fellépése, megjelenése, intézkedési kultúrája, a velük kapcsolatba kerülő személyekkel - különösen a törvénytisztelő állampolgárokkal - szemben tanúsított magatartás javítása. Ezt a célt szolgálta az országos rendőrfőkapitány közbiztonsági helyettesének 52/1995. sz. Intézkedése, amelyet a rendőrség közrendvédelmi és közlekedésrendészeti állománya alaki, öltözködési és intézkedési fegyelmének javítására adott ki. 	Az Intézkedés megállapította, hogy "több olyan - egyes rendőrök által visszaéléssel, brutalitással és agresszív magatartással végrehajtott - jogsértő intézkedés történt, amely méltán váltotta ki a törvénytisztelő állampolgárok széleskörű közfelháborodását, a rendőrségről alkotott véleményük kedvezőtlen alakulását." Kifogásolta az egyenruhás rendőri állomány hanyag kultúrálatlan öltözködését, a beosztottak magatartásáért viselt parancsnoki felelősségérzet csökkenését, a fiatal, szolgálati tapasztalatokkal nem rendelkező rendőrök nevelésének alacsony színvonalát. Az öltözködési előírások betartatásán kívül a parancsnoki nevelőmunka egyik kiemelt feladataként határozta meg a személyi állomány konfliktusmegoldó képességének javítását. Az Intézkedés meghatározta azt is, hogy "a rendőr az intézkedés, illetve az állampolgárral történő bármely érintkezés során legyen türelmes, nyugodt és tanúsítson önmérsékletet". Sürgősen megfontolandó lenne ezen intézkedés hatályának kiterjesztése a polgári ruhás állományra is.
	Sem a rendőrségi törvényben megállapított arányosság követelményével, sem az Intézkedésben megfogalmazott - általánosítható érvényű - követelményekkel nem volt összhangban az a magatartás, amelyet a rendőrök a tanítványai védelmére siető tanárnővel szemben tanúsítottak. Az államhatalom jogállami működése megköveteli azt, hogy az állam nevében eljáró személyek, így az intézkedő rendőrök a jogszabályi előírásokat maradéktalanul betartsák. A részrehajlás nélküli, körültekintő eljárást az emberi méltósághoz való alkotmányos alapjog is megköveteli. Mivel az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében biztosított élethez és emberi méltósághoz való jog korlátozhatatlan és elidegeníthetetlen (23/1990. AB határozat), ez a jog azokat a személyeket is megilleti, akik maguk nem járnak el jogszerűen. Egy magánszemély jogszerűtlen viselkedése tehát semmiképpen nem tekinthető olyan eseménynek, mely az államhatalmat gyakorló személyeket, így a rendőri intézkedésben részt vevőket felmentené a körültekintő, célszerű és humánus eljárás jogszabályi és alkotmányos kötelezettsége alól. 	Megállapítottam, hogy az a módszer, amellyel a rendőrök a könnygázhasználatot követően B.-nét megbilincselték, tanítványai előtt lökdösték, szidalmazták, a földön fekvő állapotban az úttesten áthúzták, sértette az érintettnek az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében biztosított emberi méltósághoz való jogát. Az intézkedés ilyen formája szükségtelen volt és az intézkedő rendőrök létszámára tekintettel elkerülhető lett volna.

II. 

	A jelentésemben érintett adatvédelmi tárgyú megállapításokat az adatvédelmi biztos a következő  állásfoglalásával és annak alapján tett külön ajánlásaival egészítette ki:

Adatvédelmi biztosi állásfoglalás
az állampolgári jogok országgyűlési biztosa 
OBH 553/2000. sz. Jelentésének 
adatvédelmi tárgyú kiegészítéséről

	A Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (a továbbiakban: Rtv.) VIII. fejezete tartalmazza a rendőrség adatkezelésére vonatkozó rendelkezéseket. A Rendőrség hozzáférhet bűnüldözési feladatainak ellátása céljából más szervek által kezelt személyes adatokhoz - törvényben meghatározottak szerint -, az ilyen módon szerzett adatotokat más célra nem használhatja fel (77.§. (2) bekezdés). Az Rtv. lényeges szabálya az adatkérés jogszerűségével kapcsolatban azonban az, hogy: 
„A Rendőrség a feladatainak ellátásához más adatkezelési rendszerekből - a felhasználás céljának megjelölésével - adatokat vehet át. Az adatátvétel tényét mind az adatátadó, mind az adatátvevő szervnél dokumentálni kell” (76.§ (6) bek.).
	Az adatátadás- átvétel dokumentálásának az a célja, hogy az érintett személyes adatai védelméhez fűződő alkotmányos joga ne sérüljön: tudomást szerezhessen arról, hogy adatait ki, milyen terjedelemben, milyen célból kezelte. Emiatt lényeges, hogy a közoktatási intézményekből a diákokra (és dolgozókra) vonatkozóan adatszolgáltatás csak az intézményvezető tudtával történhessen és arról - ha azt törvény nem tiltja - az érintett tudomást szerezhessen.
	A személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról szóló 1992. évi LXIII. törvény (a továbbiakban: Avtv.), illetve az Rtv. előírásai egyértelművé teszik, hogy igazoltatásra, mint a személyazonosság megállapítását szolgáló - személyes adatok megismerését, kezelését is jelentő - rendőri intézkedésre jogszerűen csak a célhozkötöttség követelményének betartásával kerülhet sor. Az Avtv. 5.§-a szerint személyes adatot kezelni csak meghatározott célból, jog gyakorlása és kötelezettség teljesítése érdekében lehet. Az Rtv. 29.§ (1) bekezdése szerint - a rendőri feladattal összefüggésben - igazoltatni azt a személyt lehet, "akinek a személyazonosságát meg kell állapítani".
	A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (a továbbiakban: Kt.) 2.sz. melléklete határozza meg azt, hogy az iskola milyen adatokat tarthat nyilván a diákokról és szüleikről. Ezek között szerepel mind a gyermek, mind a szülő állandó- és ideiglenes lakcíme, telefonszáma. Ezeket a rendőrség a gyermek „követése” nélkül is megszerezhette volna az iskolától (illetve az iskola is kérhette volna a diáktól, ha nem szerepelt a nyilvántartásában és azt átadhatta volna a rendőrségnek). 
	A polgárt például nem terheli korlátlan válaszadási kötelezettség akkor, ha a rendőrség "felvilágosítás kérés" címén kérdést intéz hozzá (Rtv. 32.§) és ő a terhelt hozzátartozója, illetve magát vagy hozzátartozóját bűncselekmény elkövetésével vádolná. Ezek az esetek a tanúvallomás megtételének is akadályát jelentik a Büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (a továbbiakban: Be.) 66.§-a alapján. 
	A Be. 63.§ (2) és (3) bekezdése tartalmaz garanciális szabályokat a gyermek- és fiatalkorú tanúk kihallgatásával kapcsolatban:
„(3) Gyermekkorút csak akkor lehet tanúként kihallgatni, ha vallomása olyan bizonyítékot tartalmazhat, amely előreláthatóan másként nem pótolható.
(4) Gyermek- és fiatalkorú tanúkénti kihallgatásánál - a hatóság belátása szerint - gondozója és pedagógus nevelője is jelen lehet.”
	Álláspontom szerint a nem felnőtt korú tanú jogai sérülhetnek azáltal, hogy a Be. csak a hatóság engedélye alapján teszi lehetővé a gondozó és pedagógus jelenlétét a kihallgatáskor.  

III.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa és az adatvédelmi biztos a következő ajánlásokat teszik:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §  alapján ajánljuk az oktatási miniszternek, hogy kezdeményezze a közoktatásról szóló törvényben az adatkezelési szabályoknak a személyes adatok védelméről szóló törvénnyel összhangban történő kiegészítését,
		tegyen javaslatot a közoktatási törvény olyan kiegészítésére, amely a pedagógusok foglalkozási titoktartási szabályait rendezi, különös tekintettel a nevelésük alatt álló tanulókra vonatkozó információk kiadására,. 	
		tegyen javaslatot a közoktatási törvény kiegészítésére, hogy közoktatási intézményben nyomozati cselekményt a rendőrség és más nyomozati szervek képviselői - halaszthatatlan nyomozati cselekmény kivételével - csak az intézmény vezetőjének a jogalap megjelölésével ellátott előzetes tájékoztatásával, az ő vagy megbízottja jelenlétében végezhetnek. Az intézményvezető  a belépést megtagadhatja, ha a jogszerűtlenség mérlegelés nélkül, kétséget kizáróan megállapítható.
		javasoljuk az igazságügyminiszternek, hogy kezdeményezze a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 66.§ (4) bekezdésének olyan módosítását, hogy a " - a hatóság belátása szerint - " szövegrészt töröljék;
		felkérjük az országos rendőrfőkapitányt, gondoskodjon arról, hogy a rendőrök igazoltatást  - a törvényi előírásoknak megfelelően - csak a célhozkötöttség követelményének betartásával, a személyazonosság megállapítására  végezzenek.
		ajánljuk az országos rendőrfőkapitánynak, hogy az ORFK közbiztonsági helyettesének a rendőrség közrendvédelmi és közlekedésrendészeti állománya alaki, öltözködési és intézkedési fegyelmének javítására  kiadott 52/1995. sz. Intézkedésének hatályát terjessze ki a rendőrség teljes hivatásos állományára.
	Ajánlásainkkal kapcsolatos állásfoglalásaikról, intézkedéseikről az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény hivatkozott rendelkezése alapján adjanak tájékoztatást.	

 Budapest, 2000. március 22.

Gönczöl Katalin			Dr. Majtényi László