OBH 5469/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos feljelentést tett a Debreceni Orvostudományi Egyetem (DOTE) orvosai ellen foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétsége miatt. Az ügyészség a nyomozást megtagadta, a határozat elleni panaszát a Legfőbb Ügyészség elutasította. Emiatt tett panasza alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
•	Legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § (1) bek.)
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye (Alk. 2. § (1)bek.).

Alkalmazott jogszabályok:
•	1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
12. § (1) Büntetőeljárást csak az e törvényben meghatározott feltételek alapján, bűncselekmény alapos gyanúja esetén és csak az ellen lehet indítani, akit bűncselekmény alapos gyanúja terhel.
13. § Büntetőeljárást nem lehet indítani, és a már megindult eljárást meg kell szüntetni vagy felmentő ítéletet kell hozni, ha
a) a cselekmény nem bűncselekmény vagy azt nem a terhelt (a feljelentett személy) követte el;
   61. § (4) A kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a terhelt terhére értékelni nem lehet.
127. § (1) A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy
a) a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény, vagy a bűncselekmény alapos gyanúja hiányzik,
•	1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
Foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés
171. § (1) Aki foglalkozása szabályainak megszegésével más vagy mások életét, testi épségét vagy egészségét gondatlanságból közvetlen veszélynek teszi ki, vagy testi sértést okoz, vétséget követ el és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
•	1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről
7. § (1) Minden betegnek joga van - jogszabályban meghatározott keretek között - az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és megkülönböztetés nélküli egészségügyi ellátáshoz.
8. § (1) A betegnek joga van az állapota által szakmailag indokolt szintű egészségügyi szolgáltató és - ha jogszabály kivételt nem tesz - a választott orvos egyetértésével az ellátását végző orvos megválasztásához, amennyiben azt az egészségi állapota által indokolt ellátás szakmai tartalma, az ellátás sürgőssége vagy az ellátás igénybevételének alapjául szolgáló jogviszony nem zárja ki.
(2) Az (1) bekezdés szerinti orvosválasztás joga az egészségügyi szolgáltató működési rendjének megfelelően gyakorolható.
25. § (5) A betegnek joga van ahhoz, hogy vizsgálata és gyógykezelése során csak azok a személyek legyenek jelen, akiknek részvétele az ellátásban szükséges, illetve azok, akiknek jelenlétéhez a beteg hozzájárult, kivéve, ha törvény másként nem rendelkezik.
26. § (1) A beteg az egészségügyi szolgáltatás igénybevételekor köteles tiszteletben tartani az erre vonatkozó jogszabályokat és intézményi rendet.
29. § (1) A beteg jogosult az egészségügyi ellátással kapcsolatban az egészségügyi szolgáltatónál, illetve fenntartójánál panaszt tenni.
(2) Az egészségügyi szolgáltató, illetve a fenntartó köteles a panaszt kivizsgálni, és ennek eredményéről a beteget 10 munkanapon belül írásban tájékoztatni. A panaszjog gyakorlása nem érinti a betegnek azon jogát, hogy a külön jogszabályokban meghatározottak szerint - a panasz kivizsgálása érdekében - más szervekhez forduljon. Erre a körülményre a szolgáltató köteles a beteg figyelmét felhívni.
(3) A panasz kivizsgálásának részletes szabályait az egészségügyi szolgáltató belső szabályzatban rögzíti.
Az ellátás megtagadásának joga
131. § (1) A hozzá forduló beteg vizsgálatát a betegellátásban közvetlenül közreműködő orvos megtagadhatja,
b) a beteghez fűződő személyes kapcsolata miatt
feltéve, hogy a beteget más orvoshoz irányítja.
(3) Az orvos a beteg ellátását csak a vizsgálatát követően tagadhatja meg, amennyiben a vizsgálat alapján megállapítást nyer, hogy
a) a beteg egészségi állapota orvosi ellátást nem igényel,
b) a beutaló orvos által javasolt vagy a beteg által kért kezelés szakmailag nem indokolt,
c) a szükséges ellátás nyújtásához az egészségügyi szolgáltatónál nincsenek meg a személyi, illetve tárgyi feltételek és a beteget beutalja az ellátásra szakmailag illetékes egészségügyi szolgáltatóhoz, vagy
(4) Amennyiben a beteg vizsgálata alapján megállapítást nyer, hogy a beutaló orvos által javasolt vagy a beteg által kért ellátás jogszabályba vagy szakmai szabályba ütközik, az orvos az ellátást megtagadja.
(5) Az orvos a beteg ellátását akkor is megtagadhatja, ha
b) a beteg együttműködési kötelezettségét [26. § (2) bekezdés] súlyosan megsérti,
c) vele szemben a beteg sértő vagy fenyegető magatartást tanúsít, kivéve, ha e magatartását betegsége okozza,
(6) A (5) bekezdés a) és c) pontjaiban foglalt okok alapján az orvos a beteg ellátását csak akkor tagadhatja meg, ha
a) ez a beteg egészségi állapotát károsan nem befolyásolja, és
b) a beteget más orvoshoz irányítja, vagy javasolja, hogy saját érdekében forduljon más orvoshoz.

Megállapított tényállás:
	A panaszost 1999. január elején a Debreceni Orvostudományi Egyetem Tüdőklinikáján kezelték. A tüdőgyógyász szakorvosok a DOTE Urológiai Klinikájára küldték, ahol azonban a debreceni Kenézy Kórház ambuláns rendeléséhez utasították. A panaszos 1999. január 21-én egy nagykorú ismerőse társaságában ismét megjelent a klinikán és ragaszkodott ahhoz, hogy ismerőse jelenlétében végezzék el rajta a vizsgálatokat. Az orvosok a vizsgálat elvégzését ismételten megtagadták. 1999. február 2-án a DOTE III. számú Belgyógyászati Klinikáján kivizsgálták és megállapították, hogy kezelést igénylő urológiai fertőzése van.
	A panaszos a vizsgálat megtagadása miatt feljelentést tett az Urológiai Klinika szakorvosai ellen a Btk. 171. § (1) bekezdésébe ütköző foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétségének gyanúja miatt. A Hajdú-Bihar Megyei Főügyészség beszerezte a panaszos betegségére vonatkozó orvosi dokumentumokat és megállapította, hogy kb. öt éve, ismétlődő jellegű panaszai vannak, amelyek miatt már többször megvizsgálták.
	A Főügyészség 1999. június 4-én kelt B. 757/1999. sz. határozatával a Be. 127. § (1) bekezdés a) pontja alapján - bűncselekmény hiányában - megtagadta a nyomozást. A határozat indoklásában részletesen kifejtették álláspontjukat, amely szerint a bűncselekményt az követi el, aki a foglalkozás szabályainak megszegésével más vagy mások életét, testi épségét, vagy egészségét közvetlen veszélynek teszi ki. A panaszos esetében a vizsgálat megtagadása és ambuláns kezelésre küldése nem eredményezett közvetlen veszélyhelyzetet.
	A Főügyészség rámutatott arra is, hogy az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény rendelkezései nem biztosítják a beteg számára azt a jogot, hogy orvosi vizsgálatánál más személy (tanú) jelenlétét igényelje. Megállapították, hogy a beteg az egészségügyi intézmény házirendjének betartása mellett elvégzendő vizsgálatot visszautasította. Mindezek alapján a tanú jelenlétében végzett vizsgálat megtagadása nem ad alapot orvosi kötelességszegés vagy mulasztás megállapítására sem.
	A nyomozás megtagadása elleni panaszt a Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztálya NF. 6194/1999/1-I. számú határozatával elutasította.
	A nyomozás megtagadását követően, 1999. június 15-én a DOTE Urológiai Klinika igazgatója, valamennyi orvosa nevében, írásbeli nyilatkozatban tiltakozott a panaszosnak a klinika dolgozóit sértő magatartása és különböző fórumokhoz eljuttatott írásai miatt. Nyilatkozatukban kijelentették, hogy élnek az egészségügyről szóló CLIV. törvény 131. § (3) bekezdés a) pontjában és (5) bekezdés b) és c) pontjában meghatározott jogukkal és megtagadnak vele kapcsolatban minden nem életmentő egészségügyi eljárást. Álláspontjukat azzal indokolták, hogy a panaszos a számára megajánlott klinikai felvételt és kivizsgálást nem vette igénybe, ambuláns leletei alapján nem urológiai betegségben szenved, illetve magatartásával és írásaival több orvost súlyosan megsértett, valótlan állításaival a különböző hatóságokat félrevezette.

A vizsgálat megállapításai:
	A rendelkezésre álló adatok alapján a következőket állapítottam meg:
	A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5.§ (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. 
	A Hajdú-Bihar Megyei Főügyészség a beszerzett egészségügyi dokumentumok alapján kétséget kizáróan megállapította, hogy a panaszos által sérelmezett orvosi magatartás nem idézett elő a büntető jogszabály tényállási elemeként szükséges közvetlen veszélyhelyzetet.
	A bűncselekmény megállapításának lényeges feltétele, hogy az esetleges foglalkozási szabályszegés és a konkrét veszélyhelyzet kialakulása között okozati összefüggés álljon fenn. A büntetőjogi felelősség megállapításához tehát önmagában nem elegendő a szabályszegő magatartás, de nem elegendő az sem, ha emellett más vagy mások élete, testi épsége vagy egészsége veszélybe kerül, esetleg megsérül. Csak akkor állapítható meg a bűncselekmény, ha ennek a veszélynek az oka éppen a szabályszegő magatartás volt, azaz ha a veszély vagy sérelem nem következett volna be, ha az elkövető a foglalkozás szabályainak megfelelő magatartást tanúsított volna. A panaszos esetében ilyen körülmény fel sem merült.
	Tekintettel arra, hogy a panaszost korábban már több esetben vizsgálták és krónikus betegségének ambuláns kezelése a klinika orvosai által javasolt kórházi szakrendelésen elvégezhető lett volna, a feljelentett orvosok részéről a foglalkozási szabályok megszegése sem volt megállapítható. Nem követtek el szabályszegést akkor sem, amikor nem járultak hozzá ahhoz, hogy a panaszos vizsgálatát az ismerőse jelenlétében végezzék el. 
	Az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a büntető eljárás körében felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. Olyan adat nem merült fel vizsgálatom során, amely arra utalt volna, hogy az ügyészség átlépte a mérlegelési jogkör alkotmányos korlátait. 
	A fentiek alapján a panasz ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2001. május 28.

Gönczöl Katalin