OBH 5203/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	A panaszos beadványában sérelmezte, hogy az állampusztai büntetésvégrehajtási intézetbe történő áthelyezési kérelmeit sorozatosan elutasították. Felesége, gyermekei és testvérei Várpalotán élnek, a távolság   és az utazási költségek miatt velük nem tud találkozni. A panaszos által kért intézet van a családjához  a legközelebb.
	A panaszban foglaltakra figyelemmel alkotmányos visszásság gyanúja miatt vizsgálatot rendeltem el, ennek keretében  a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokától tájékoztatást kértem.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamiság, jogbiztonság elve, tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 
Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5) bek.) 
 
Alkalmazott jogszabályok: 
1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról 
	24. § A szabadságvesztést a bíróság által meghatározott fokozatban - fegyházban, börtönben vagy fogházban - és a büntetés-végrehajtási szervezet által kijelölt, lehetőleg az elítélt lakóhelyéhez legközelebb eső büntetés-végrehajtási intézetben hajtják végre. A fegyház a börtönnél, a börtön a fogháznál szigorúbb végrehajtási mód. 
	32. § A szabadságvesztés végrehajtása alatt az elítélt elveszti a személyi szabadságát; az állampolgári kötelességei és jogai annyiban szünetelnek, illetve korlátozottak, amennyiben erről az ítélet vagy törvény rendelkezik. 
 21/1994. (XII. 30.) IM rendelet a büntetés-végrehajtási intézetek kijelöléséről 
	9. § Ha az elítéltet a Tvr. 24. §-a alapján a lakóhelyéhez legközelebbi - a végrehajtási fokozatnak megfelelő - büntetés-végrehajtási intézetben nem lehet elhelyezni, a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka a végrehajtásra az 5-7. §-okban foglaltaktól eltérő más büntetés-végrehajtási intézetet is kijelölhet. 
 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól 
	6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggő ügyében - hivatalból vagy kérelemre - azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetője dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggő ügyében - a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül - személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetőitől vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat. 
	(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetoje hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el. 
	(3) Ha jogszabályban meghatározott esetekben a fogvatartott ügyében az országos parancsnok döntött, a panaszt az igazságügyminiszter bírálja el. 
	(5) A panaszt tizenöt napon belül kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A panasz elbírálásáról a fogvatartottat tájékoztatni kell. 
	31. § (1) A szabadságvesztés végrehajtására a jogszabályokban foglalt feltételeknek megfelelő intézetet az Országos Parancsnokság illetékes szervezeti egységének a vezetője jelöli ki. 
(2) Az elítélt az (1) bekezdés rendelkezésétől eltérő intézetbe - a kijelölésre jogosult engedélye alapján - akkor szállítható, ha 
a) a kijelölt intézetben nincs férőhely; 
b) a más intézetben való elhelyezés biztonsági okból indokolt; 
c) az elítélt más intézetben való elhelyezését kérte; 
d) a megfelelő foglalkoztatására csak más intézetben van lehetőség; 
e) jogszabály így rendelkezik. 

A vizsgálat megállapításai: 
	Megkeresésemre a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoka arról tájékoztatott, hogy a panaszos először 1996. június 18-án kérte áthelyezését a Sátoraljaújhelyi Fegyház és Börtönből a Pálhalmai Országos Bv Intézetbe. Kérelmét azzal indokolta, hogy felesége válni készül tőle és nagyobbik gyermekét Várpalotán élő testvére fogja nevelni. Tekintettel arra, hogy a kérelem időpontjában 4, összbüntetésbe még nem foglalt alapítélete volt, valamennyi körülményre, így a biztonsági szempontokra is figyelemmel a Budapesti Fegyház és Börtönbe történő átszállítását engedélyezték.
	Ezt követően a panaszos - a hozzátartozóival párhuzamosan - több esetben, továbbra is a pálhalmai intézetbe történő áthelyezését kérte. Kérelmének végül helyt adva 1998. június 19-én engedélyezték a Pálhalmai Országos Bv. Intézetbe történő átszállítását. Az intézet parancsnoka biztonsági okok alapján 1999. február 11-én a panaszos zártabb intézetbe történő áthelyezését kezdeményezte. A Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága illetékes szervének javaslatára a panaszost 1999. március 22-én a Szegedi Fegyház és Börtönben helyezték el. A panaszos és hozzátartozói ezt követően is több alkalommal nyújtottak be áthelyezési kérelmet, de ezúttal már az Állampusztai Bv. Intézetbe, kérelmüket a kapcsolattartás nehézségeivel indokolták. Kérelmeiket valamennyi alkalommal elutasították, mert a panaszos a korábbi büntetése ideje alatt fogolyszökést hajtott végre, ezért nyitott intézetben nem helyezhető el.
	Újabb kérelmekre figyelemmel 1999. június 25-én engedélyezték a lakhelyhez közelebbi zárt intézetbe, a Váci Fegyházba történő áthelyezését. Az átszállítás után is folyamatosan kérelmezték az állampusztai intézetbe történő áthelyezést, de ezeket a kérelmeket  - mert új tényeket, körülményeket nem tartalmaztak - a büntetésvégrehajtás illetékes szervei már minden esetben elutasították. Az átszállítási kérelmek ügyében az első és másodfokú döntéseket határozati formában hozták, ezekben az indokolás és a  jogorvoslati lehetőség valamennyi esetben szerepelt.
	A hatályos jogszabályok szerint az elitélt fogvatartási helyét a büntetésvégrehajtási szervezet jelöli ki. Az elitéltet megillető jogok nem terjednek ki a fogvatartási hely megválasztására. A büntetésvégrehajtásról szóló törvényerejű rendelet  úgy rendelkezik, hogy a szabadságvesztés büntetést lehetőleg az elitélt lakóhelyéhez legközelebbi - megfelelő  fokozatú - intézetben  kell  végrehajtani. A  viszonylagos közelségre vonatkozó lehetőséget azonban nem minden esetben lehet biztosítani. A büntetésvégrehajtási intézetek földrajzi elhelyezkedése, végrehajtási fokozata, férőhelye, a fogvatartottak eltérő körülményei, a munkáltatás  lehetőségei  mind olyan  tényezők lehetnek, amelyek az elitélt elhelyezését e vonatkozásban érdemben befolyásolhatják. A korábbi szökésére figyelemmel a panaszos esetében kiemelt biztonsági szempont és érdek miatt volt szükség a zárt jellegű intézetben való elhelyezésre. Megjegyzem, hogy Várpalotáról  Vác megközelítése közlekedés szempontjából kedvezőbbnek látszik mint Állampusztáé, a földrajzi távolság különbsége  pedig csak mintegy 25 km.
	Az a körülmény, hogy a jogszabály  lehetőségként tartalmazza  a  büntetésnek  a  lakóhelyhez  legközelebbi  végrehajtását, nem jelenti viszont azt, hogy a döntéshozó indoklás nélkül vagy a jogorvoslati lehetőség biztosítása nélkül elutasíthatja az erre irányuló kérelmet. 	A 6/1996 (VII. 12 ) IM rendelet a fogvatartással összefüggő kérdésekben a panasz vagy kérelem előterjesztésének  lehetőségeit, formáit, a jogorvoslatra irányuló előterjesztés elbírálására jogosult szervezeti és vezetői szinteket  részletesen szabályozza, ezzel megteremti a jogorvoslathoz való jog érvényesülésének feltételeit. A rendelkezésre álló adatok szerint a panaszos ügyében ezeket a jogokat biztosították és kérelmének több esetben, a lehetőségekhez képest helyt is adtak.
	Vizsgálatom során a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokának tájékoztatását elfogadtam és nem vontam kétségbe a panaszos áthelyezési kérelme elutasításának indokoltságát sem. Megállapítottam, hogy a panaszos ügyében a döntéseket a jogszabályi keretek között, a mérlegelési jogkör megfelelő gyakorlásával hozták, ezért alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság nem keletkezett. Ezekre tekintettel ajánlást nem tettem és vizsgálatomat lezártam.

Budapest, 2000. március 1.

Gönczöl Katalin