OBH 4907/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Győrffy Zsuzsanna

A vizsgálat megindítása
	A Kossuth Rádió " Magyarországról jövök " című 1999. október 14-én  elhangzott műsorából értesültem arról, hogy Debrecenben egy anya négy gyermekével akkor már két éve hajléktalanok átmeneti otthonában élt. A riport szerint a hajléktalan szállót két hónapon belül el kellett hagyniuk. Mivel a család nem tudta megoldani lakáshelyzetét, ezért az a veszély fenyegette a gyerekeket, hogy gyermekvédelmi gondoskodásba kell venni őket. A hír összefüggésbe volt hozható az Alkotmányban rögzített családhoz való és a gyermekek kiemelt védelemhez fűződő jogának sérelmével, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LXI. törvény (továbbiakban: Obtv) 16. § (2) bekezdése alapján hivatalból vizsgálatot indítottam.
	Az átmeneti otthont működtető Egy Ház Alapítvány vezetőjétől tájékoztatást kértem arról, hogy mikor és miért kell a családnak elhagynia az átmeneti otthont? Milyen lépéseket tettek a család lakáshelyzetének megoldása érdekében?
	Debrecen jegyzőjének tájékoztatását kértem azzal kapcsolatosan, hogy a család elhelyezése érdekében a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Gyvt.) előírásainak megfelelően mit tettek, illetve mit terveznek ?

A megállapított tényállás
	Az Egy Ház Alapítvány vezetőjének tájékoztatása szerint a férjétől elváltan élő anya négy leánygyermekével 1997. júniusában költözött az Otthonházba. Az Otthonház garzonlakásokból álló intézmény, amelybe az átmeneti lakhatási problémákkal küszködő családok kérhetik felvételüket. Itt három hónap próbaidő után még három hónapig élhetnek a családok, lakhatásukért havi 4000 Ft. térítési díjat kell fizetniük. Amennyiben a család helyzete úgy kívánja, akkor további hat hónapra meghosszabbítható a szerződés, de ekkor már az egy főre eső jövedelem után kell a térítési díjat fizetni.
	A család hajléktalanná válásának az volt az oka, hogy az  asszony saját tulajdonú lakását a jelentős összegű közüzemi tartozás miatt el kellett adni. A lakás eladása és a tartozások kifizetése után még maradt 600 000 Ft-ja. Időközben az asszony édesanyja elhunyt. Az örökséget és a lakás eladásából megmaradó összeget is felélték.  Ez a pénz valószínűleg elegendő lett volna arra, hogy a család lakáshelyzetét bérleti jog, vagy külterületi ingatlan vásárlásával megoldja. Az otthon családgondozója is igyekezett segítségére lenni. Olyan albérletet keresett, amelyet ki tudott volna fizetni. Anyagi helyzete lehetővé tette volna, hogy a város külterületén béreljen, esetleg vegyen lakást. A felajánlott lehetőségek nem feleltek meg az asszony igényeinek, továbbra is a garzonházban maradt gyermekeivel, de térítési díjat egyáltalán nem fizetett. Nem fizette ki a villanyszámlát sem.
	Az asszony 1998-ban a Munkaügyi Központ szervezésében elvégezte a szociális asszisztensi tanfolyamot, ezt követően egy debreceni gyermekotthonban lett gyermekfelügyelő. Önbevallása alapján havi összjövedelme (fizetés, rendszeres gyermeknevelési és iskoláztatási támogatás) 74 376 Ft. volt. Ebből pedig nem tudta - és az otthon kimutatásai szerint nem is akarta -  a 16 730 Ft-os térítési díjat befizetni.
	A segítő szakemberek a legnagyobb problémának azt tartották, hogy az anya még segítséggel sem volt képes jövedelmét beosztani.  Nem tudott fontossági sorrendet felállítani fizetési kötelezettségei teljesítésére. Igényei reális lehetőségeit meghaladták. Csak látszólag működött közre saját helyzete megváltoztatásában, a segítséget inkább mástól várta.
	Mivel a család az engedélyezett egy évet meghaladó ideig lakott a garzonházban és a megállapított térítési díjat sem fizette, ezért Debrecen Megyei Jogú Város Önkormányzata lakás-kiürítési pert indított az asszony ellen. A keresetnek az első fokon eljáró bíróság helyt adott, a családot a lakás kiürítésére kötelezte. Az ítéletet az asszony megfellebbezte. A Hajdú-Bihar Megyei Bíróság az ítéletet részben megváltoztatta, a teljesítési határidőt 180 napban határozta meg, ezért a család 2000. májusáig a garzonházban lakhatott.
	A szerződés lejártával az asszony az otthon szociális munkásaival minden együttműködést megtagadott, az általuk felkínált szolgáltatások egy részét visszautasította (ruhaadomány, közösségi programok, ingyenes mozijegy).
	Debrecen jegyzője arról tájékoztatott, hogy az anya kiskorú gyermeki után a maximális összegű gyermekvédelmi támogatásban részesült, gyermekei az iskolában térítésmentesen étkeztek, tankönyvtámogatást kaptak. Szociális segélykérelmén kívül lakhatási problémájával nem kereste meg a polgármesteri hivatalt, ezért lakásgondjairól az önkormányzatnak nem volt tudomása. A lakáskiürítésre meghatározott idő letelte után is lehetősége volt a családnak arra, hogy az általuk addig használt ingatlanban maradjanak. Ennek természetesen az volt a feltétele, hogy a térítési díjat fizessék.
	A Gyvt előírásainak megfelelően az Egy Ház Alapítvány működtet családok átmeneti otthonát is. Debrecenben még működik elsősorban a gyermekvédelmi gondoskodásból kikerült családok átmeneti elhelyezésére specializálódott intézmény és anyás csecsemőotthon is. A tájékoztatás szerint az asszonynak mindhárom intézmény működéséről és az elhelyezés feltételeiről is tudomása volt, de elhelyezési igényével egyiket sem kereste fel.
	Az Otthonház vezetőjének tájékoztatása szerint a család 2000. május 16-án a bírósági ítéletnek megfelelően elhagyta a garzonlakást. Az asszony élettársi kapcsolatot létesített és gyermekeivel együtt élettársához költözött.

Az ügy jogszabályi háttere
•	A Magyar Köztársaság Alkotmánya
15. §  A Magyar Köztársaság védi a házasság és a család intézményét.
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.

•	1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról
6. § (1) A gyermeknek joga van a testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését, jólétét biztosító saját családi környezetében történő nevelkedéshez.
7. § (1) A gyermek szüleitől vagy más hozzátartozóitól csak saját érdekében, törvényben meghatározott esetekben és módon választható el. A gyermeket kizárólag anyagi okból fennálló veszélyeztetettség miatt nem szabad családjától elválasztani.
51. § (1) Az otthontalanná vált szülő kérelmére a családok átmeneti otthonában együttesen helyezhető el a gyermek és szülője, ha az elhelyezés hiányában lakhatásuk nem lenne biztosított, és a gyermeket emiatt el kellene választani szülőjétől.
156. § (2) A helyi önkormányzat a személyes gondoskodás körébe tartozó ellátásokról - a 40. § kivételével - fokozatosan, de legkésőbb 1999. december 1-jéig gondoskodik.

A vizsgálat megállapításai
	A rendelkezésemre álló iratokból megállapítottam, hogy Debrecen Megyei Jogú Város Önkormányzata a törvényi előírásoknak megfelelően működteti azokat az intézményeket, amelyekkel az átmenetileg hajléktalanná vált családok lakásgondjait megoldja. A riportban szereplő család is megkapta a segítséget. Miután lakásukat el kellett adni beköltözhettek a garzonházba. Az asszony tudta, hogy legfeljebb egy évig élhetnek ott és lakhatásukért térítési díjat kell fizetni. Sem ingatlantulajdona eladása után, sem akkor amikor már dolgozott nem tett kísérletet arra, hogy legalább a térítési díj egy részét befizesse. Az otthon szociális munkásai próbáltak lakáshelyzete megoldásában segítségére lenni, segítségüket nem fogadta el, igényei anyagi lehetőségeit meghaladták. A gyermekek ingyenes étkeztetésével, tankönyv és gyermeknevelési támogatással az önkormányzat próbált anyagi gondjain segíteni.
	Fentiek alapján megállapítottam, hogy az ügyben eljáró szervek eljárása alkotmányos visszásságot nem okozott, ezért az Obtv 17.§ (1) bekezdése alapján a vizsgálatot lezárom.

Budsapest, 2001. január 22.

Gönczöl Katalin