OBH 4578/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kiss László

Az eljárás megindítása:
	A panaszos védőügyvéd beadványában vitatta természet elleni fajtalanság és más bűncselekmények miatt előzetesen letartóztatott védence - P.R. - fogvatartásának indokoltságát, annál is inkább, mivel álláspontja szerint a magatartást büntető anyagi jogi tényállás diszkriminatív rendelkezést tartalmaz. Sérelmezte, hogy öngyilkossági kísérletét követően megbilincselve szállították másik büntetés-végrehajtási objektumba, illetve cselekménye miatt, fegyelmi határozattal magánzárkába helyezték. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jogok:
•	Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek.)
•	Legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
•	1995. évi CVII. törvény a büntetés-végrehajtási szervezetről
 19. § Bilincs alkalmazható a fogvatartott támadásának, szökésének, engedély nélküli eltávozásának és önkárosításának a megakadályozására, továbbá az intézkedéssel szembeni ellenszegülés megtörésére.
•	1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
43. § (1) A fenyítés kiszabásánál figyelemmel kell lenni a fegyelemsértés súlyára és az elítélt eddigi magatartására, szem előtt tartva a fenyítés célját.
(4) A büntetés-végrehajtási intézet magánelzárást kiszabó határozata ellen az elítélt a büntetés-végrehajtási bíróhoz fellebbezéssel élhet. A fellebbezést a határozat közlésekor nyomban be kell jelenteni; a fellebbezésnek a magánelzárás végrehajtására halasztó hatálya van.
116. § (1) Az előzetes letartóztatást büntetés-végrehajtási intézetben a tárgyalás előkészítése során hozott határozatig az ügyész, ezt követően a bíróság rendelkezése alapján és annak megfelelően kell végrehajtani. Ha a bíróság úgy rendelkezik, a fiatalkorú előzetes letartóztatását javítóintézetben kell végrehajtani.
(2) A fogvatartó intézmény vezetője értesíti az ügyészt, ha az előzetes letartóztatás végrehajtási helyének megváltoztatása indokolt.
121. § (1) Az előzetesen letartóztatottal szemben alkalmazható fenyítések:
e) húsz napig terjedő magánelzárás.
(3) A magánelzárás kiszabása ellen az előzetesen letartóztatott a büntetés-végrehajtási bíróhoz fellebbezhet.
6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
237. § (1) A büntetőeljárás szakaszától függően az ügyész, illetve a bíróság (a továbbiakban: a rendelkezési jogkör gyakorlója) dönt az előzetesen letartóztatott
a) intézetben történő elhelyezéséről;
f) más intézetbe való átszállításáról, kivéve a Központi Kórházba vagy az IMEI-be történő orvosilag indokolt sürgős átszállítást;
•	11/1996. (X. 15.) IM rendelet a büntetés-végrehajtási intézetekben fogvatartottak fegyelmi felelősségéről
2. § (1) Fegyelmi vétséget követ el az a fogvatartott, aki a büntetés-végrehajtás rendjét vétkesen megszegi, más fogvatartottat fegyelmi vétség elkövetésére szándékosan rábír, vagy más fogvatartott részére fegyelmi vétség elkövetéséhez szándékosan segítséget nyújt.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott feltételek megléte esetén fegyelmi vétségnek minősül különösen, ha a fogvatartott
f) az életét vagy a testi épségét sértő vagy veszélyeztető olyan magatartást tanúsít, amely egyben a fogvatartás rendjét is sérti,
6. § (1) A fegyelmi eljárás során a fogvatartottat meg kell hallgatni.
(2) A fogvatartott a fegyelmi eljárásban jogi képviselőt bízhat meg. Jogi képviselőként ügyvéd járhat el.
30. § (1) A magánelzárás végrehajtásának a megkezdése előtt orvosi vizsgálatot kell végezni, a fogvatartott részére felsőruházatként zárkaruhát kell biztosítani, gondoskodni kell a felszerelési tárgyainak, valamint az egyébként birtokában tartható tárgyainak a biztonságos megőrzéséről.
(2) Ha az orvos a fogvatartott egészségi állapota miatt a magánelzárás végrehajtásának a megkezdését, vagy a már megkezdett végrehajtás folytatását nem javasolja, a végrehajtást a parancsnok elhalasztja, illetve félbeszakítja.
(3) A magánelzárás végrehajtása során gondoskodni kell a fogvatartott egészségügyi ellenőrzéséről, hetente legalább egyszeri orvosi vizsgálatáról.

Megállapított tényállás:
	A büntetés-végrehajtás országos parancsnokától beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg: 
	P.R. előzetes letartóztatását a Fővárosi Büntetés-végrehajtási Intézet II. sz. objektumában, a Gyorskocsi utcában töltötte. 1999. augusztus 26-án a Budai Központi Kerületi Bíróság úgy rendelkezett, hogy előzetes letartóztatását az első fokú bíróság ügydöntő határozatáig fenntartja. Az Intézet vezetése a zsúfoltság miatt úgy döntött, hogy P.R.-t átszállítják a Fővárosi Büntetés-végrehajtási Intézet I. sz. objektumába. P.R. a szállítás napján - 1999. szeptember 7-én kb. 05.30-kor - bal alkarja hajlító felszínén, a csuklóizülettől 5 cm-el feljebb, a könyökhajlat irányában, borotvapengével egy hosszanti irányú, 3 cm. hosszú és 4-5 mm. mély sebzést okozott. P.R. a szándékos önkárosító cselekményt elismerte, nyilatkozatát két fogvatartott tanúként igazolta. Sebének ellátását követően átszállították a másik objektumba. Az átszállítás a hatályos biztonsági előírások alapján megbilincselve történt.
	A cselekmény miatt az Intézet parancsnoka fegyelmi eljárást rendelt el. Ennek során az elkövetőt meghallgatták. A vizsgálat egyértelműen megállapította, hogy a sérülést P.R. szándékosan okozta és ezzel fegyelemsértést követett el. A fegyelemsértés miatt négy nap magánelzárással sújtották. A fegyelmi határozatot a fogvatartottal ismertették és a határozat egy példányát részére átadták. A határozat tartalmazta, hogy fellebbezéssel fordulhat a büntetés-végrehajtási bíróhoz. P.R. a fenyítés ellen nem fellebbezett, a magánelzárást - orvosi vizsgálatát követően - végrehajtották.
	A védő több beadványt küldött védence ügyében az Intézet parancsnokának. Először 1999. április 8-án, majd az átszállítás napján, 1999. szeptember 7-én. Beadványaira csak 1999. szeptember 30-án kapott írásbeli választ. A késedelem okát a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka kivizsgáltatta és intézkedett a hasonló esetek elkerülése érdekében. Utasítására az Intézet parancsnoka - tekintettel arra, hogy a védő és védence szóban megfelelő tájékoztatást kapott - figyelmeztetésben részesítette a mulasztást elkövető bv. tisztet.

A vizsgálat megállapításai:
	P.R. letartóztatását a bíróság rendelte el. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz akkor lehet fordulni, ha a beadványt tevőt - megítélése szerint - valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az országgyűlési biztos - mivel az Obtv. hatásköri rendelkezései szerint a bíróságok nem tartoznak a hatóságok közé - a bíróság eljárását, ennélfogva az előzetes letartóztatás indokoltságát nem vizsgálhatja, a bíróság határozatait nem bírálhatja felül. 
	Az Alkotmánybíróság 66/1991. (XII. 21.) AB határozatában megállapította: a személyes szabadság alkotmányos alapjogát törvény - a büntető jogszabály - az Alkotmány megengedő rendelkezése folytán korlátozhatja. Az egyes korlátozó rendelkezések azonban csak akkor fogadhatók el alkotmányszerűnek, ha az általuk elérni kívánt és alkotmányosan elismert célhoz képest a korlátozás szükségszerű és arányos (ABH 1991, 342, 347).
	Az Alkotmánybíróság e felfogása megfelel az Európai Emberi Jogi Egyezmény 5. Cikk 1. a) pontjával kapcsolatos strasbourgi gyakorlatnak is. Az 5. cikk 1. a) pontja szerint szabadságától senkit nem lehet megfosztani, kivéve a törvényben meghatározott eljárás útján,  az illetékes bíróság által hozott határozat alapján. Amennyiben a terhelt fogva tartása jogszerűen, megfelelő bíróság által hozott és jogerőre emelkedett határozaton alapul, úgy az alkotmányos jogot nem sért.
	A szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet alapján az előzetes letartóztatott más intézetbe szállításáról való döntés az ügyészség, illetve a bíróság hatáskörébe tartozik. Az átszállítás ellen P.R. azért tiltakozott, mert a másik intézetben lévő meg nem nevezett fogvatartottak részéről atrocitásokra számított. Kérelmére tájékoztatták az elhelyezési lehetőségekről, valamint az esetleges személyi problémáinak előterjesztési lehetőségeiről. A támadások elkerülése érdekében 1999. október 6-ig kétszemélyes, ezután egyszemélyes zárkában helyezték el.
	A szállítás során történt bilincshaszálat okáról a védő írásban tájékoztatást kapott. A bilincset - a Büntetés-végrehajtási Szervezet Biztonsági Szabályzata alapján - egyéni mozgáskorlátozó eszközként alkalmazták a szállítás során, amelyet a fogvatartott magatartása is szükségessé tett. A bilincselésnél az ellátott sérülésre figyelmet fordítottak, annak felületét nem érintették, a fogvatartottnak felesleges gyötrelmet nem okoztak.
	P.R. önkárosító cselekménye a testi épségét veszélyeztette, de azt nem öngyilkosság szándékával, hanem az átszállítás elleni tiltakozásként, illetve annak akadályozására követte el. Cselekménye sértette az Intézet rendjét is, ezért fegyelmi felelősségre vonása indokolt és jogszerű volt. Az eljárás során a fegyelmi eljárás rendjére vonatkozó szabályokat betartották, a kiszabott fenyítés arányban volt a fegyelemsértés súlyával, a fogvatartott tájékoztatást kapott a jogorvoslat lehetőségéről. A fenyítés ideje alatt megfelelő orvosi felügyelet alatt állt.
	Mindezek alapján megállapítottam, hogy az intézkedések nem sértették a fogvatartott alkotmányos jogait. A védő beadványaira adott írásbeli válaszadás késedelme nem volt jelentős, az országos parancsnok intézkedését követően a mulasztás elkövetőjének felelősségét megállapították és a sérelmet orvosolták.
	A fentiek alapján a panaszok ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2001. április 25.

Gönczöl Katalin