OBH 4525/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Almási Eszter

Az eljárás megindulása:

Az előzetes letartóztatásban lévő P.G. édesanyja és a védelmét ellátó két ügyvéd fordult panasszal hivatalomhoz. Beadványukban leírták, hogy P.G. súlyos beteg, pszichés betegségeihez (depressziós, üldöztetési félelmei vannak) más betegségek is járulnak (asztma, szívbetegség, érszűkület). P.G. állításuk szerint nem részesül orvosi ellátásban és megfelelő gyógyszerezésben. A beadványban kifogásolták még, hogy P.G.-t 1999 szeptemberében Szekszárdra szállították, és ezzel a védőivel való kapcsolattartása jelentősen megnehezedett. 

A beadvány alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot indítottam az Alkotmány 54.§ (1) bekezdésében biztosított élethez való jog, valamint a 70/D. § (1) bekezdésében meghatározott legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog érintettsége folytán.
 
Az ügyben az Obtv. 18.§ (3) bekezdése alapján vizsgáltra kértem fel a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokát.

Alkalmazott jogszabályok: 

1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról

117. § (1) Az előzetesen letartóztatott köteles
d) a szükséges orvosi vizsgálatnak és gyógykezelésnek magát alávetni. A műtétekre az egészségügyi jogszabályok az irányadók;

118. § (1) Az előzetesen letartóztatott
f) anyagi és egészségügyi ellátásban részesül, gyógyszert térítés nélkül kap,

5/1998. (III. 6.) IM rendelet a fogvatartottak egészségügyi ellátásáról 

1. § (3) A büntetések és intézkedések végrehajtása során a fogvatartott egészségi állapotának megfelelő gyógyító-megelőző ellátását elsősorban a fogvatartó bv. intézet, illetve a Büntetés-végrehajtás Központi Kórháza (a továbbiakban: Központi Kórház), annak a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézetben működő Krónikus Utókezelő Részlege (a továbbiakban: Utókezelő Részleg), valamint az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet (a továbbiakban: IMEI) biztosítja, és a fogvatartott ezt az ellátást köteles igénybe venni.

4. § (1) A fogvatartottat a bv. orvos köteles felvilágosítani az egészségi állapotáról, tájékoztatást adni a tervezett orvosi beavatkozások szükségességéről, kockázatáról, valamint arról, hogy a szükségesnek ítélt vizsgálat vagy beavatkozás elmaradása milyen következményekkel járhat az egészségi állapotára nézve.
(2) A fogvatartottnak biztosítani kell a külön jogszabályokban meghatározottak szerint a fogvatartás alatt keletkezett egészségügyi adatainak megismerését.
(3) A fogvatartott egészségügyi ellátása visszautasításával kapcsolatos önrendelkezési joga - a saját és a közösség egészségének védelme érdekében -
a) veszélyeztető, illetve közvetlen veszélyeztető állapot fennállása esetén,
b) életveszélyes állapot, valamint várhatóan maradandó egészségkárosodás elhárítása miatt,
c) közegészségügyi-járványügyi érdekből,
d) törvényben meghatározott esetekben
korlátozható.
(4) A műtétre és a műtétnek minősülő vizsgálati (invazív) eljárásra az egészségügyi jogszabályok rendelkezései az irányadók.
5. § Amennyiben a fogvatartott a 4. § (3) bekezdésében felsorolt esetekben az előzetes tájékoztatás ellenére megtagadja az együttműködést, az orvos köteles a vizsgálatot vagy kezelést - a büntetés-végrehajtási szervezetről szóló 1995. évi CVII. törvényben meghatározott intézkedések mellett - elvégezni.

33. § (1) Az elítélt köteles - különösen - .... f) alávetni magát a szükséges orvosi vizsgálatnak és gyógykezelésnek, a műtétre az egészségügyi jogszabályok az irányadók;

A vizsgálat megállapításai:

Az országos parancsnok megküldte Hivatalomnak a vonatkozó orvosi dokumentációt és az általa lefolytatott vizsgálat eredményéről az alábbiak szerint tájékoztatott.

"P.G.-t 1999. június 14-én fogadta be a Baranya Megyei Bv. Inténzet. Orvosi befogadásakor a betegségeire vonatkozó dokumentumokat bemutatta. A kezelőorvosai által javasolt gyógyszereket az intézet orvosa elrendelte. Szív-érrendszeri és légzőszervi betegségeire tekintettel haladéktalanul felajánlották kivizsgálását a BV Központi Kórházban, de azt visszautasította. Gyógyszereit folyamatosan megkapta. Az egészségügyi nyilvántartásban gondozott betegként szerepelt, ily módon az intézet orvosa - külön kérés nélkül - hetente rendszeresen ellenőrizte.

A bejegyzések szerint a rendőrség is szorgalmazta a fogvatartott BV Központi Kórházba utalását, arra hivatkozva, hogy ügyvédje a súlyos betegségekre tekintettel a szabadítást intézi. Beutalása, szállítása megtörtént. 1999. június 30-án a kórházban - tanuk előtt - aláírásával igazolta, hogy semmilyen vizsgálatba nem egyezik bele. Akut teendő nem lévén a beküldő intézetbe visszabocsátották.

A Pécsi Bv. Intézetben néhány alkalommal volt szívtáji és légzőszervi panasza, de állapota az alapellátás szintjén, helyi kardiológus szakvéleményét is kikérve rendezhető volt. A szakorvos a gyógyszeres terápia módosítását javasolta. Erre sor került. Akut kórházi ellátás szükségessége nem merült fel. Korábbi pszichiátriai leletében a beadványban írt súlyos psychiátriai kórkép nem szerepel. Elsősorban szorongásos, hangulati depresszióval járó tünetek miatt állt kezelés alatt, melyek diffúz szomatikus panaszai hátterében állnak. Gyógyszert, mindössze enyhe nyugtatót kapott.

P.G. a büntetés-végrehajtás keretein belül történő kivizsgálásba többszöri felvilágosítás ellenére sem egyezett bele. A vizsgálatok elvégzését kizárólag nem a bv. által működtetett intézetekhez kötötte.

1999. szeptember 14-i meghallgatásakor az intézet parancsnoka tájékoztatta, hogy az 5/1998 (IIL6.) IM rendelet 1§. értelmében a fogvatartottak egészségügyi ellátását elsősorban a bv. intézetben és a bv. által működtetett egészségügyi intézetekben kell biztosítani, és a fogvatartott ezt köteles igénybe venni. Akkor úgy tűnt, hogy ezt tudomásul vette.

A Tolna Megyei Bv. Intézetbe -1999 szeptember 24-én - biztonsági okból helyezték át. Ott tartózkodása alatt megfázásos tünetek miatt kezelték, rendszeresen szedett gyógyszereit biztosították. Legfőbb panasza a bal alsó végtag súlyos érszűkülete okozta nyugalmi fájdalom, mely miatt 1999. október 12-én a helyi érsebészeti szakrendelésre utalták. A szakorvos érműtét elvégzését ajánlotta. A műtét előtt belgyógyászati kivizsgálást, érfestést és a leletek birtokában újabb szakvizsgálatát tartotta szükségesnek."

Az országos parancsnok tájékoztatása szerint a belgyógyászati kivizsgálást a Központi Kórházban biztosítják. Az érfestést és az érműtétet már évek óta nagy rutinnal szervezi meg a kórház, külső egészségügyi intézménybe kiszállítással és kihelyezéssel. Az utókezelésről is gondoskodnak.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az Obtv. 16.§ (1) bekezdése alapján azt vizsgálhatja, hogy hatóság intézkedése vagy mulasztása okozott-e a panaszos alkotmányos jogaival összefüggő sérelmet.

A Magyar Köztársaság  Alkotmányának 70/D. § (1) bekezdése szerint: "A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez."

A konkrét esetben az országgyűlési biztos vizsgálata annak felderítésére irányult, hogy a büntetés-végrehajtási intézet által, a panaszos részére nyújtott egészségügyi ellátás során történt-e olyan mulasztás illetve intézkedés, amely a panaszos legmagasabb szintű testi egészséghez való jogával összefüggésbe hozható.

Az országos parancsnok álláspontja szerint "a fogvatartott egészségügyi ellátását mindkét bv. intézetben maradéktalanul biztosították és biztosítják. P.G. valóban súlyos betegségei ellenére akut kórházi ellátást igénylő "életveszélyes" állapotot sem az alapellátás, sem a szakellátás szintjén nem észleltek.

P.G. az országos parancsnok vizsgálatáig nem adta beleegyezését BV Központi Kórházban történő kivizsgáláshoz. 

Mindezek alapján a P.G.-t befogadó büntetés-végrehajtási intézetek részéről nem állapítható meg olyan mulasztás, illetve intézkedés, amely a panaszos fiának legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogát érintő sérelmet okozott volna.

Budapest, 2000. április 17.

Gönczöl Katalin