OBH 4510/1999
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Bakos Anita

A vizsgálat megindítása

	A panaszos az Országgyűlési Biztosok Hivatala panaszirodáján előadott panaszában sérelmezte, hogy a mentő késedelmesen érkezett meg idős rokonához. A panaszos 86 éves rokona 1995 augusztus 25-én rosszul lett. A körzeti orvos a hívásra nagyon hamar a helyszínre érkezett, nyomban mentőt hívott és azonnali beszállítást kért. A mentő többszöri reklamálásuk után öt óra múlva érkezett meg.  Arra nem gondolhattak, hogy esetleg taxival hamarabb odaérnének, mert a beteg - állapota miatt - csak fekve volt szállítható. A beteg augusztus 25-én elhunyt a kórházban. A panaszos tisztában van azzal, hogy egy ilyen idős korú embernél már bármilyen nagyobb rosszullét végzetes lehet, de elfogadhatatlannak tartja, hogy a mentőre ilyen hosszú ideig kelljen várni. 

	Mivel az ügyben felmerült az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében foglalt élethez való jog és az Alkotmány 70/D. §-ban foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének a gyanúja, vizsgálatot indítottam. A vizsgálat során felkértem az Országos Mentőszolgálat főigazgatóját, hogy vizsgálja ki a panaszt és annak eredményéről tájékoztasson.

Az érintett alkotmányos jog

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA
54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
[...]
70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

Alkalmazandó jogszabályok

Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény

Mentés
94. § (1) A mentés az azonnali egészségügyi ellátásra szoruló betegnek a feltalálási helyén, mentésre feljogosított szervezet által végzett sürgősségi ellátása, illetve az ehhez szükség szerint kapcsolódóan - az egészségi állapotának megfelelő ellátásra alkalmas - legközelebbi egészségügyi szolgáltatóhoz történő szállítása, valamint a szállítás közben végzett ellátása (a továbbiakban: mentés).
(2) A beteg azonnali egészségügyi ellátásra szorul
a) személyi sérüléssel járó baleset, tömeges baleset, katasztrófa esetén,
b) ha életveszély vagy annak gyanúja áll fenn,
c) heveny vagy riasztó tünetekkel járó esetekben, ha a sürgősségi ellátás elmaradása életveszélyhez, maradandó egészségkárosodáshoz vagy a gyógyulás elhúzódásához vezethet,
d) szülészeti esemény során,
e) ha az erős fájdalom vagy egyéb súlyos heveny tünet csillapítása sürgős orvosi beavatkozást igényel,
f) heveny tudatzavar esetén,
g) veszélyeztető állapot vagy annak gyanúja esetén.
(3) A (2) bekezdésben foglalt esetekben bárki jogosult a mentés kezdeményezésére.
(4) Mentésnek minősül továbbá
a) az orvos által rendelt sürgős (azonnali és egy órán belüli), illetve sürgősségtől függetlenül a mentési készenlétet igénylő őrzött szállítás,
b) a más jogszabályokban meghatározott életmentő ténykedésekhez az azt végző orvos, illetve munkacsoport szállítása (pl. szervátültetés),
c) életmentő orvosi eszköz és gyógyszer, valamint átültetésre kerülő szerv sürgős szállítása,
d) a mozgóőrség (mentési készenlét biztosítása meghatározott helyen és ideig).
95. § A mentés igénybevételéhez való jog a Magyar Köztársaság területén - állampolgárságra vagy egészségbiztosítási jogviszony fennállására való tekintet nélkül - mindenkit megillet.
96. § (1) A mentés biztonságos, egységes és összehangolt működéséhez szükséges feltételrendszer biztosítása és megszervezése állami feladat.
(2) A mentés feladatait az ország egész területére kiterjedően az Országos Mentőszolgálat (a továbbiakban: OMSZ), valamint - a működési engedélyben meghatározottak szerint - más, mentésre feljogosított szervezetek látják el az OMSZ koordinálása mellett.

Betegszállítás
97. § (1) A betegszállítás célja, hogy az orvos rendelése alapján biztosítsa az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést abban az esetben, ha az egészségügyi ellátás elérhetősége másként nem biztosítható, így különösen, ha a beteg
a) csak speciális testhelyzetben szállítható;
b) betegsége miatt szállítása közben felügyeletet igényel;
c) mozgásában korlátozott, járóképtelen, vagy egészségi állapota kizárja a szokványos közlekedési eszközök használatát;
d) fertőzésveszély vagy kóros magatartása miatt közforgalmú járművet nem vehet igénybe;
e) ellátásának eredményességét a szokványos közlekedési eszközök igénybevételéből eredő késedelem vagy más tényező veszélyeztetné.
(2) A betegszállítás az (1) bekezdésben foglaltakon túl az egészségügyi intézményből elbocsátott beteg otthonába történő szállításakor is igénybe vehető, amennyiben
a) a beteg a (1) bekezdés a)-c) pontjai szerinti okok miatt az intézményt nem tudja elhagyni, vagy
b) tömegközlekedési eszköz az adott időben nem áll a beteg rendelkezésére.
(3) A közterületen vagy nyilvános helyen tartózkodó, magatehetetlen ittas személyt a mentőszolgálat kijózanító állomásra szállítja. A beszállított személyt kijózanodásáig, de legfeljebb 24 órai időtartamra lehet a kijózanító állomáson visszatartani.

A megállapított tényállás

	A Budapesti Mentőszolgálat csoportvezető főorvosa 1999. november 29-én kelt levelében tájékoztatta az Országgyűlési Biztosok Hivatalát és a panaszost a vizsgálat eredményéről. 

	A vizsgálat során megállapították, hogy 1999. augusztus 24-én a körzeti orvos betegszállítást rendelt a panaszos hozzátartozója kórházbaszállítása céljából. A bejelentés 12 óra 06 perckor történt. A bejelentést magnón visszahallgatták és ott a betegszállítást felvevő tudatta a megrendelő orvossal, hogy 1 órán belül nem tudják végrehajtani a feladatot. Ezért a betegszállítási utalványon 3 órán belüli sürgősség igénye szerepel. A feladatot 14 óra 19 perckor továbbította a Központi Irányító Csoport a mentőegységnek. A mentőegység 16 óra 45 perckor érkezett a helyszínre és a beteget 17 óra 15 perckor adták át a Margit Kórház III. számú Belgyógyászati Osztályán. 

	A főorvos tájékoztatása szerint az akkor rendelkezésre állt, a feladatokhoz képest rendkívül kevés mentőgépkocsi nem tette lehetővé, hogy a feladatot a megjelölt határidőn belül teljesítsék. 14 óra 19 perckor a mentőgépkocsi, mely feladatul kapta a panaszos hozzátartozójának szállítását is, még a következő feladatokat kapta meg: Péterfy Kórház, Margit Kórház, III. kerület, Kőrös utca, Margit Kórház, Árpád Kórház, III. kerület Miklós utca. A feladatok közül a középső szintén 3 órán belüli időhatárú feladat volt. A mentőegység a feladatokat a XIV. kerületben kapta. Először 14 óra 35 perckor a Péterfy Kórházba mentek, 15 órakor az Árpád Kórházba, 15 óra 30 perckor a III. kerület Miklós utcában tették le az Árpád kórházból hozott beteget. 15 óra 45 perckor a Margit Kórházba tették le a Péterfy Kórházból hozott beteget /tekintettel arra, hogy ez a beteg is fekvőbeteg volt/. Ezt követően vették fel a III. kerület Kőrös utcai fekvő beteget, végül 16 óra 45 perckor érkeztek a III. kerület Szél utcába a panaszos rokonához. 

	A főorvos elmondta, hogy a Központi Irányító Csoport irányítójának feladata, hogy a kidiktált betegszállítások elvégzési sorrendjét is határozza meg. Ez ebben az esetben nem, vagy rosszul történt meg, hiszen először a két "alkalmi" határidejű szállítást végezte el a mentőegység és később végezték a rövidebb határidejű kórházba szállításokat. Emiatt az akkor szolgálatot teljesítő betegszállítási irányítót felelősségre vonták. 

A vizsgálat megállapításai

	A panasz és a Budapesti Mentőszolgálat csoportvezető főorvosának tájékoztatása alapján nyilvánvalóan megállapítható, ahogy a konkrét ügyben a késedelmet az okozta, hogy  a Központi Irányító csoport irányítója nem vagy rosszul mérte fel az adott időszakban elszállítandó betegek beszállításának sorrendjét. A Budapesti Mentőszolgálat intézkedett a felelősségrevonásról.

	A vizsgálat megállapította, hogy a mentő késedelmes érkezése a panaszos azóta sajnálatosan elhalálozott hozzátartozójának az Alkotmány 54. §-ban foglalt élethez és az Alkotmány 70/D. §-ban foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben visszásságot okozott. Tekintettel arra, hogy a Budapesti Mentőszolgálat az ügyet körültekintően kivizsgálta, erről a panaszost tájékoztatta, továbbá a szükséges intézkedéseket megtette az ügyben, ajánlással nem élek.

	Nem lehet azonban figyelmen kívül hagyni, hogy a panasz a konkrét ügyön túlmutató problémákat is felvet. A hozzánk beérkezett panaszokon túl, a sajtó, a média és a szakmai fórumokon elhangzottak is jelzik, hogy a mentőszolgálat működése az ellehetetlenülés határán van a finanszírozás elégtelensége és az alacsony bérekből fakadó létszámhiány miatt. A konkrét panaszban is felmerült, hogy a rendkívül kevés mentőgépkocsi nem tette lehetővé, hogy a feladatot a megjelölt határidőn, vagyis 1 órán belül teljesítsék. Jelenleg Budapesten a szükséges 100 mentőautó helyett 75 mentőautó fut, és szakma egyetért abban, hogy egy kétmilliós lakosú város mentőellátását nem lehet ilyen feltételek mellett biztosítani. Tekintettel arra, hogy az Országgyűlési Biztosok Hivatalához számos hasonló jellegű panasz érkezett és érkezik, és a konkrét ügyek kivizsgálása nem hatolhat a probléma mélyére, az országgyűlési biztos véleménye szerint szükségessé vált a a mentőszolgálat helyzetének átfogó vizsgálata.

Budapest, 2000. április 10.

Dr. Polt Péter