OBH 4285/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kunné dr. Simonyi Anna

Az eljárás megindítása:
	Panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy a Budapest III. kerület Önkormányzat jegyzője nem intézkedett a bíróság által megerősített 1995-ben kelt a lakóháza egyik lakása szigetelési munkálatai elvégzését elrendelő határozata végrehajtására.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot rendeltem el, mivel a rendelkezésre álló adatok alapján alkotmányos joggal összefüggésben visszásságra lehetett következtetni.

Érintett alkotmányos jogok:
Alkotmány 2. § /1/ bekezdés 
Alkotmány 13. § /1/ bekezdés

Alkalmazott jogszabályok:
1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól

Megállapított tényállás:
	A Budapest III. kerületi Önkormányzat jegyzője kérelemre úgy adott fennmaradási engedélyt 1995-ben, hogy kötelezte építtetőket bizonyos utómunkálatok elvégzésére. A Fővárosi Közigazgatási Hivatal az első fokú határozatot helybenhagyta. Kötelezettek keresetet nyújtottak be a másodfokú közigazgatási döntés ellen. A Pesti Központi Kerületi Bíróság a 10/K/61.683/1996/12. sz. ítéletével a keresetet elutasította 1998. szeptember évben. A panaszos az ítélettel megerősített kötelezés végrehajtásának elmulasztása miatt 1999. áprilisában a jegyzőtől kért intézkedést. Miután választ nem kapott, 1999. júliusában a Fővárosi Közigazgatási Hivatalhoz nyújtott be kérelmet, amely beadványt a másodfokú építésügyi hatóság továbbította a jegyzőhöz mint a végrehajtási eljárásra illetékes szervhez. 

 A vizsgálat megállapításai:
	A III. kerület Önkormányzat jegyzője sem a panaszos végrehajtási kérelmére, sem a felettes hatóságtól intézkedésre továbbított beadványra nem intézkedett.
	Eljárásom során tájékoztatást kértem a jegyzőtől. Közbenső megkeresésemet követően a jegyző a végrehajtási bírságot  szabott ki a kötelezettekkel szemben. A jegyző tehát a bírósági ítéletet követően, a panaszos felhívása ellenére nem intézkedett, illetve csak egy fél évet követően, megkeresésemre pótolta mulasztását.
	A jegyző  az eljárásával megsértette az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló törvény előírásait, amikor túllépve a törvényben előírt ügyintézési határidőt, nem intézkedett a hozzá benyújtott kérelemre. Az 15. § (1) bekezdése az elintézési határidőről szólva rögzíti, hogy az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül kell meghozni. Ezt a határidőt az Áe. 15. § (3) bekezdése alapján az eljáró közigazgatási szerv vezetője indokolt esetben egy ízben, legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. 
Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg.
	Mindezeken túl, a 72/1995.(XII.15) AB határozat elvi éllel szögezte le:
" Az államigazgatási eljárást szabályozó törvények nem biztosítanak sem jogorvoslati lehetőséget, sem más hatékony jogi eszközt – még a kérelemre indult eljárásokban sem – az ügyfélnek arra, hogy a közigazgatási határozat meghozatalát – a jogszabályokban előírt elintézési határidő huzamos idejű elmulasztása okán – kikényszeríthesse. Nincs alanyi joga a kérelmezőnek arra, hogy a közigazgatás hallgatása esetén ügyének eldöntése érdekében valamilyen jogorvoslattal élhessen.
A közigazgatási szerv kártérítési felelősségének bírósági megállapításából eredő fenyegetettsége ugyan valamelyest a határozat túlzott késedelem nélküli kiadására ösztönöz, de nem általánosan. A kár megtérítésére irányuló követelés ugyanis legfeljebb a mulasztás következményeként keletkezett kár utólagos igénylésére nyújt lehetőséget, magának a jogellenes helyzetnek a megszüntetésére nem.
A közigazgatási eljárásban az ügyintézési határidők betartásának garanciális jelentősége van. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama – előre kiszámítható legyen. 
	Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. 
Akár kérelemre, akár hivatalból indul tehát az eljárás, a közigazgatási határozat előírt időben történő kiadása jogos magán- és – közvetlenül vagy közvetve – közérdeket szolgál."
	Vizsgálatom ideje alatt a végrehajtási pénzbírságot kiszabó határozat ellen kötelezettek fellebbezést nyújtottak be  A közigazgatási hivatal az első fokú határozatot megsemmisítette arra való hivatkozással, hogy a fellebbezők még a bírói szakban csatoltak egy szakértői véleményt, amely szerint a  "szakértő a megvalósult utólagos zajcsökkentésekkel az "A" jelű lakás hagszigetelését szakszerűnek ítélte". A másodfokú hatóság rámutatott arra, hogy az "A" jelű lakás tulajdonosainak a kötelezés teljesítését és annak szakszerűségét be kell jelentenie az első fokú hatósághoz. A szakszerűség igazolására a perben beszerzett igazságügyi szakértői vélemény is felhasználható. Rámutatott arra is a másodfokú hatóság, hogy az Áe. 73. § (3) bekezdésében foglaltak értelmében a bírósági ítélet rendelkezései és indokolása köti közigazgatási szervet. Az érintettek ezt a szakértői véleményt benyújtották, igazolták, hogy eleget tettek kötelezettségüknek, így velük szemben végrehajtási pénzbírság nem szabható ki. A jegyző tájékoztatása szerint a kötelezettek a szakértői véleményt csak a végrehajtási pénzbírság kiszabását követően nyújtották be, így a határozat meghozatalának időpontjában a szakszerű teljesítésről az első fokú építésügyi hatóságnak tudomása nem lehetett.
	Megállapítottam azonban, hogy azzal, hogy az első fokú határozatot megsemmisítette a másodfokú hatóság, a panaszos végrehajtási kérelme elbírálatlan maradt. Az Áe. 66. § (2) bekezdésében foglaltak szerint a  felettes szerv a fellebbezéssel megtámadott határozatot és az azt megelőző eljárást vizsgálja. A vizsgálat eredményeként a határozatot helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti. A közigazgatási hivatalnak rendelkeznie kellett volna arról, hogy vagy új eljárásban döntsön az első fokú építésügyi hatóság, amennyiben nem kellően tisztázott a tényállás, vagy  az első fokú határozat megváltoztatásával a végrehajtási kérelmet el kellett volna utasítania a határozata indokolásában foglaltak miatt. Természetesen a megsemmisítés is megfelelő döntés lehet, ebben az esetben azonban a végrehajtási eljárás megszűntetéséről is rendelkezni kellett volna. Az Áe. 14. § (2) bekezdése értelmében ugyanis a közigazgatási szerv a hivatalból indított vagy folytatott eljárást - ha a megindításra, vagy a folytatásra okot adó körülmény már nem áll fenn - megszűnteti, és erről értesíti azokat, akik az eljárás megindításáról értesültek.
	Az ügyben résztvevő közigazgatási szervek eljárásukkal a jogbiztonság elvével összefüggésben, s ezzel a tulajdonhoz fűződő alkotmányos joggal kapcsolatban visszásságot okoztak, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. §-a alapján
1.) Felkérem a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy 
- soron kívül intézkedjen a végrehajtási eljárás szabályossá tétele ügyében;
- hívja fel munkatársai figyelmét mind az anyagi, mind az eljárási jogszabályok maradéktalan betartására, 

2.) Felkérem a III. kerületi Önkormányzat jegyzőjét, hogy hívja fel munkatársai figyelmét mind az anyagi, mind az eljárási jogszabályok maradéktalan betartására, különös tekintettel az ügyintézési határidők megtartására.

Budapest, 2000. július 27.

Gönczöl Katalin