OBH 4232/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos sérelmezte, hogy a Nógrád Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalban hamis tanúzás miatt két személlyel szemben általa kezdeményezett nyomozást a nyomozó hivatal - bűncselekmény hiányában - megtagadta. Különösen kifogásolta, hogy a határozat ellen benyújtott panaszát a Salgótarjáni Városi Ügyészség B. 295/1997. számú határozatában elutasította. A panaszos sérelmesnek tartotta továbbá, hogy a rendőrség és az ügyészség nem ismeri el - a panaszos szerint bíróság által megállapított - mulasztását illetve, hogy mulasztásuk miatt semmilyen elégtételt nem adnak számára pedig - szerinte - a hatóságok mulasztása vezetett oda, hogy nem tudta érvényesíteni zálogjogát.
	A panasz alapján vizsgálatot folytattam. Ennek során megkerestem a Legfőbb Ügyészség vezetőjét és kértem, hogy törvényességi szempontból vizsgálja felül a sérelmezett büntetőeljárás törvényességét és szakszerűségét, a nyomozás megtagadás megalapozottságát. Megkeresésemre a legfőbb ügyész helyettese válaszolt.

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.).
A jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.).

Alkalmazott jogszabályok:
- A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (továbbiakban: Be.)
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.

16. § (1) A nyomozó hatóságok feladata a bűncselekmények gyors és alapos felderítése, valamint a bűncselekmények elkövetőinek felelősségre vonásához szükséges eljárási cselekmények elvégzése.
(2) Nyomozó hatóság a rendőrség és az ügyészség.

127. § (1) A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy
a) a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény, vagy a bűncselekmény alapos gyanúja hiányzik,
b) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn;
c) a feljelentett cselekményt már jogerősen elbírálták.
 (2) Bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja esetén az ügyész előzetes jóváhagyásával a nyomozó hatóság a nyomozást megtagadhatja, ha a bűncselekmény elkövetésével alaposan gyanúsítható személlyel történő együttműködéshez fűződő nemzetbiztonsági vagy bűnüldözési érdek jelentősebb, mint az állam büntetőjogi igényének érvényesítéséhez fűződő érdek. A nyomozás nem tagadható meg azzal szemben, aki más életének szándékos kioltásával járó bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható alaposan.

(3) Ha a nyomozást nemzetbiztonsági érdekből tagadja meg a nyomozóhatóság, a határozat jóváhagyására a legfőbb ügyész által kijelölt ügyész jogosult.
(4) Ha a nyomozás megtagadásakor a terheltet megrovásban (Btk. 71. §) részesítik, a megrovásban részesített panasza esetén a nyomozást el kell rendelni, kivéve, ha a nyomozás megtagadásának más oka áll fenn.
(5) A nyomozás megtagadása nem akadálya annak, hogy az ügyben utóbb nyomozást folytassanak.

148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(2) Nincs helye panasznak a feljelentés kiegészítése során végzett eljárási cselekmények, a nyomozás elrendelése, a vádemelés, továbbá a bizonyítás körébe tartozó nyomozási cselekmények elrendelése és sorrendje miatt.
(3) A hatóság határozata vagy intézkedése elleni panasznak - ha e törvény kivételt nem tesz - nincs halasztó hatálya. Kivételesen indokolt esetben a hatóság a határozat vagy az intézkedés végrehajtását a panasz elbírálásáig felfüggesztheti.
(4) A panaszt a határozat közlésétől, illetőleg az intézkedésnek vagy az intézkedés elmulasztásának a panaszra jogosult tudomására jutásától számított nyolc napon belül lehet a hatóságnál megtenni.
(5) Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetőleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. Az ügyész, illetőleg a felettes ügyész a panaszt nyolc napon belül elbírálja.
(6) A panaszt akkor is el lehet utasítani, ha elkésett, vagy nem jogosulttól származik.
(7) A panasz elbírálásáról a panasztevőt - határozat hatályon kívül helyezése, illetőleg megváltoztatása esetén pedig azokat is, akikkel a határozatot közölték - értesíteni kell.
(8) A panasz elbírálásából ki van zárva az, aki a panaszra okot adó határozatot hozta vagy jóváhagyta, illetőleg az intézkedést tette vagy elmulasztotta.

A vizsgálat megállapításai
	A panasszal kapcsolatos megkeresésemre a legfőbb ügyész helyettese a panaszos feljelentése alapján indult büntetőeljárások, valamint az ügyben hozott határozatok törvényességét és szakszerűségét felülvizsgálta és - mellékelve a vonatkozó határozatokat - a következőkről tájékoztatott:
	A panaszos hamis tanúzás bűntette miatt tett büntető feljelentést két személy ellen, mert szerinte az ugyancsak általa kezdeményezett rendőrségen folyó büntetőeljárásban az egyik hamis szakvéleményt adott, a másik pedig hamis tanúvallomást tett. 
	A legfőbb ügyész helyettese szerint a Nógrád Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal megalapozottan döntött akkor, amikor feljelentés kiegészítés során beszerzett iratok figyelembevételével, 1997. június 2-án, Nyom. 38/1997. számú határozatával a nyomozás teljesítését - bűncselekmény hiányában - megtagadta. Megalapozottnak minősítette a Salgótarjáni Városi Ügyészség 1997. június 30-án kelt, B. 295/1997. számú határozatát is, melyben az ügyészség elutasította a nyomozást megtagadó határozat ellen benyújtott panaszt.
	Tájékoztatott a legfőbb ügyész helyettese arról is, hogy az ügyben a Nógrád Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal helyesen állapította meg a tényállást, abból megalapozottan vont jogi következtetést arra, hogy a nyomozást meg kell tagadni, döntését kellő módon és részletesen megindokolta, azt kiegészíteni nem kell.

	A tájékoztató tartalmazta továbbá, hogy - szemben a panaszos állításával - sem a Salgótarjáni Városi Bíróság 1996. december 5-i keltezésű B. 419/1996/3. számú, sem a Nógrád Megyei Bíróság 1997. április 23-án kelt Bf. 64/1997/3. számú ítélete nem tett olyan megállapítást, amely a hamis tanúzás miatt tett feljelentésben foglaltakat bármilyen módon alátámasztaná. 
	A legfőbb ügyész helyettese összességében úgy ítélte meg, hogy a panaszos hamis tanúzás miatt tett feljelentésének elbírálása során az ügyészi szervek törvényesen és szakszerűen jártak el. Ezért nem tett ügyészi intézkedést az ügyben, vagyis nem rendelte el a büntetőeljárás folytatását vagy a nyomozást.
A legfőbb ügyész helyettesének tájékoztatását és ügyben kialakított azon véleményét, hogy a panaszos feljelentése alapján elrendelt feljelentés kiegészítés során a nyomozó hivatal kellő alapossággal járt el, nyomozást megtagadó határozatában megállapításait kellő részletességgel összefoglalta, így azokat a panaszos is megismerte, elfogadtam. A nyomozást megtagadó határozat ellen a panaszos a Be. 148. § (4) bekezdése alapján jogorvoslattal élt, így a döntés megalapozottságát a felettes ügyészi szerv felülvizsgálta. Ezekre tekintettel a nyomozó hivatal és a városi ügyészség eljárását érintően nem állapítottam meg a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljárással, továbbá a jogorvoslati joggal összefüggő alkotmányos visszásságot,  ajánlást sem tettem.
	A panaszos tájékoztatása szempontjából szükségesnek tartom annak megvilágítását, hogy a nyomozó hatóságok (rendőrség, ügyészség) a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el. Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos nem büntetőügyekben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyekben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A vizsgált ügyben ilyen jogsérelem nem merült fel. Ezekre figyelemmel sem vontam kétségbe a nyomozást megtagadó határozat, és az ellen benyújtott panasz elutasításának megalapozottságát. Természetesen az általam megállapítottak nem érintik a panaszos azon lehetőségét, hogy jogosnak vélt kárigényét (zálogjogát) - ha eddig még nem tette meg - bíróság előtt érvényesítse, amennyiben megítélése szerint az ügyben eljárt hatóságok mulasztásából eredően kárt szenvedett.
	Nélkülözhetetlennek tartom a panaszos figyelmét felhívni arra is, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 29. § (1) bekezdés f./ pontja szerint nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe a bíróságok tevékenységének kivizsgálása, illetve ilyen vizsgálat kezdeményezése. Ezért beadvány azon részével, mely a panaszos ellen folyamatban volt büntetőeljárás és az azt jogerősen lezáró, a panaszos által hivatkozott bírósági ítéleteket érintették, nem foglalkoztam. 
	A panaszos által kezdeményezett büntetőeljárást folytató hatóságok részéről tehát vizsgálatom során elmaradt vagy megalapozatlan intézkedést nem észleltem és nem állapítottam meg az Obtv-ben megjelölt, az országgyűlési biztos fellépését igénylő alkotmányos emberi jogokkal összefüggő visszásságot sem. Ezért a vizsgálatot ajánlás nélkül befejeztem.

Budapest, 1999. szeptember 30.

Dr. Polt Péter