OBH 4198/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Somosi György

Az eljárás megindítása
	A tiszafüredi panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy nem részesült a volt hadiárváknak járó egyösszegű térítés késedelmes kifizetése miatti kártérítésben. Sérelmezte továbbá azt is, hogy az önkormányzattól rászorultsága ellenére semmiféle támogatást nem kap.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján az ügyben a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, a tulajdonhoz való jog, valamint a szociális biztonsághoz való jog érintettsége folytán vizsgálatot indítottam.
	Eljárásom során megkerestem a Tiszafüredi Polgármesteri Hivatal jegyzőjét, akit az ügyben keletkezett iratok megküldésére kértem.

A megállapított tényállás
	A panaszos első alkalommal 1994. szeptember 28-án nyújtott be egyösszegű térítés megállapítása iránti kérelmet, melyet elutasítottak, mert a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság igazolása szerint a jogosultsági idő teljes tartamára megkapta a hadiárva ellátást.
	1997-ben a panaszos ismételten előterjesztette kérelmét. A Polgármesteri Hivatal jegyzője 1997. április 25-én, a másodfokon eljáró Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Közigazgatási Hivatal 1997. július 10-én utasította el a kérelmet. Az elutasítás indoka az volt, hogy a panaszos a jogosultság teljes időtartamára, 16 éves koráig részesült pénzellátásban, a 16. életév betöltés miatti megszüntetés pedig nem minősül politikai oknak.
	A Szolnoki Városi Bíróság a Közigazgatási Hivatal határozatát megváltoztatta és megállapította, hogy a panaszos mint volt hadiárva 50.000 Ft. egyösszegű térítésre jogosult. Az ítélet indokolásában az áll, hogy a panaszos becsatolt egy olyan igazolást, mely szerint a panaszos édesanyja és a panaszos ellátása 1959. február 1-jétől szűnt meg, mivel az özvegy jövedelme az előírt értékhatárt meghaladta. Ebből az igazolásból az állapítható meg, hogy a panaszos ellátása nem az életkorára figyelemmel szűnt meg, hanem az anya előírt értékhatárt meghaladó jövedelme miatt. A panaszos ugyanis 1959. január 29. napján a 16. életévét betöltötte, ennek ellenére a megszüntetés jogcímeként az anya jövedelmét tüntették fel. Az ítélet indokolás szerint alappal feltételezhető, hogy a panaszos igazolt iskolai tanulmányaira figyelemmel a 16. életéve betöltése ellenére is jogosult volt a hadigondozotti ellátásra, amelynek megszüntetésére kizárólag az anya keresete, jövedelme miatt került sor.
	A jegyző az 1999. január 21-én kelt határozatában - hivatkozva a Bíróságnak a panaszos jogosultságát megállapító ítéletére - 50.000 Ft. egyösszegű térítést állapított meg a panaszos részére.
	A panaszos 1999. március 24-én a késedelmes kifizetés miatti kártérítés folyósítását kérte a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságtól. Az Igazgatóság válaszaiban kifejtette, hogy a kártérítés folyósítására csak az 1997. január 1-jét megelőzően jogerőre emelkedett hadiárva egyösszegű térítést megállapító határozat esetében van lehetőség.
A panaszos 1999-ben önkormányzati támogatásban nem részesült, ilyet nem is igényelt.

Az ügy jogszabályi háttere
•	A hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény (Hdt.) 10. § (1) bekezdése szerint az a hadirokkant, hadiözvegy és volt hadiárva, akinek az 1949. január 1-je előtt megállapított hadigondozotti pénzellátását ezen időpontot követően politikai okból megszüntették, az elmaradt pénzellátás kompenzálására egyösszegű térítésre jogosult.
Az 1997. április 12-től 1998. december 31-ig hatályos törvényszöveg: Az a hadirokkant, hadiözvegy és volt hadiárva, akinek a korabeli hadigondozó hatóság által megállapított pénzellátását 1944. december 22-ét követően politikai okból megszüntették, vagy szüneteltették, illetve ilyen ellátás iránti kérelmét politikai okból elutasították, az elmaradt pénzellátás kompenzálására egyösszegű térítésre jogosult. Meg kell állapítani az egyösszegű térítést annak a hadirokkantnak és hadiözvegynek, akinek hadigondozotti igényjogosultsága 1991. december 31-e előtt fennállt, de számára pénzellátást ezen időpontot követően állapítottak meg. A politikai okból történő megszüntetés, szüneteltetés, illetve elutasítás bizonyítása dokumentumok hiányában a kérelmező írásos nyilatkozata alapján is megállapítható.
•	A Magyar Köztársaság 1995. évi költségvetéséről szóló 1994. évi CIV. törvény 71. §-a a Hdt. 29. §-ának (1) bekezdését a következőre módosította: "E törvény a kihirdetés napját követő negyedik hónap első napján lép hatályba. A volt hadiárvák részére a 10. § alapján megállapítható egyösszegű térítés folyósítása 1996. január 1-jétől esedékes. A törvény rendelkezéseit a hatálybalépésekor folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell."
•	A Magyar Köztársaság 1996. évi költségvetéséről szóló 1995. évi CXXI. törvény 74. §-a a Hdt. 29. § (1) bekezdésének második mondatát a következőképpen módosította: A volt hadiárvák részére a 10. § alapján megállapítható egyösszegű térítés folyósítása 1997. január 1-jétől esedékes.
•	Az 1994. évi XLV.  törvény végrehajtásáról szóló 113/1994. (VIII. 31.) Korm. rendelet 5. § (4) szerint ha a Hdt. 10. § (1) bekezdése szerinti tényeket a kérelmező nem tudja bizonyítani, a jegyző hivatalból felkérheti a nyugdíjfolyósító szervet - a kérelmező korabeli adatainak pontos feltüntetésével - az 1949 előtt folyósított pénzellátás megszüntetésének (szünetelésének) bizonyítására.
Az (5) bekezdés értelmében a nyugdíjfolyósító szerv az ellátást megállapító szerv megkeresésére saját irataiból bizonyítékokat szolgáltat. A bizonyítékok felkutatásának és szolgáltatásának költségeit a nyugdíjfolyósító szerv részére előzetes megállapodás alapján a Közalapítvány megtéríti.
•	A volt hadiárvák egyösszegű térítésének késedelmes kifizetése miatt keletkezett károk megtérítéséről szóló 2149/1998. (V.20.) Korm. határozat szerint a Kormány egyetért azzal, hogy
1. a volt hadiárvák a hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény 10. §-ának (1) bekezdése alapján a számukra járó egyösszegű térítés késedelmes kifizetése miatt kártérítésben részesüljenek;
2. a kártérítés átlagos mértéke az 50 E Ft egyösszegű térítésre figyelemmel évi 12 500 Ft-ban kerüljön megállapításra. A ténylegesen kifizetendő összeget - a 12 500 Ft alapulvételével a kifizetési késedelem tényleges időtartama alapján - személyenként kell megállapítani;
3. a kártérítés megállapítása és folyósítása 1998. augusztus 1-jétől hivatalból történik.
A Kormány
4. felhívja a honvédelmi minisztert, hogy a pénzügyminiszterrel egyetértésben kössön megállapodást az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatósággal a 2. pont alapján megállapított kártérítéseknek a nyugdíjfolyósító szervek közreműködésével történő kifizetése iránt;
5. felkéri az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság vezetőjét a 4. pont szerinti megállapodás megkötésére és a nyugdíjfolyósító szerveknek a kártérítések kifizetésében való közreműködésére.

Az érintett alkotmányos jogok
•	A Magyar Alkotmány 2. § (1) bekezdése kimondja, hogy a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
•	A 13. § (1) bekezdése deklarálja, hogy a Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
•	A 70/E. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
A (2) bekezdés úgy szól, hogy a Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai

1. A hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény a hadigondozottak ellátását szabályozó fejezetében rendelkezik az egyösszegű térítésről. A törvény végrehajtására kiadott 113/1994. (VIII.31.) Korm. rendelet 5. § (4) bekezdés értelmében, amennyiben a tényeket a kérelmező nem tudja bizonyítani a jegyző hivatalból felkérheti a nyugdíjfolyósító szervet, hogy - a kérelmező korabeli adatainak pontos feltüntetésével - a folyósított pénzellátás megszüntetését (szüneteltetését) igazolja. Ez azt jelenti, hogy a bizonyítási kötelezettség a kérelmezőt terheli, azonban a jogszabály éppen az igénylőre nehezedő bizonyítási teher könnyítése érdekében írja elő a nyugdíjfolyósító szerv közreműködését a bizonyítási eljárásban.
	Tiszafüred Város jegyzője az ellátás megszüntetésének időpontjára és okára nem rendelkezett adattal, ezért megkereste a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságot. Az Igazgatóság adatszolgáltatása szerint a panaszos a jogosultsági idő teljes tartamára megkapta az ellátást.
	A bizonyítási tehernek az igényét érvényesítő jogosultra hárítása az egész jogrendszerben érvényesülő általános szabályból adódik: jogszabályi rendelkezés hiányában az érdekeltet terheli. Az igényjogosultságot tehát a kérelmezőnek kell igazolnia. A panaszos az 1994-ben benyújtott kérelméhez saját születési anyakönyvi kivonatán és édesapja halotti anyakönyvi kivonatán kívül egyéb bizonyítékot nem nyújtott be. 1997-ben előterjesztett kérelméhez újabb bizonyítékokat nem mellékelt.
	A kérelmet elutasító határozatok a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság fenti tartalmú igazolásán alapultak.
	A jogosultság megállapítására végül egy olyan új bizonyíték alapján nyílt lehetőség, amely tartalmazza, hogy az édesanya és a panaszos ellátása 1959. február 1-jétől szűnt meg, mert az özvegy jövedelme az előírt értékhatárt meghaladta. A panaszos 1959. január 29-én betöltötte 16. életévét, a megszüntetés oka azonban nem az életkor, hanem az anya jövedelme, amely politikai ok. Ebből feltételezhető, hogy a panaszos a 16. életéve betöltése ellenére, illetve ezen életkor után is jogosult volt hadigondozotti ellátásra. A Közigazgatási Hivatal a Bíróság felhívására előterjesztett nyilatkozatában kifejtette, hogy a panaszos a közigazgatási eljárásban nem hivatkozott a keresetében előadott "tanulmányok folytatására",  valamint a korhatáron túli továbbfolyósítást bizonyító irat nem állt rendelkezésre.
	A panaszos születési és édesapja halotti anyakönyvi kivonata alapján, kiegészítve a Nyugdíjfolyósító olyan tartalmú nyilatkozatával, hogy a panaszos az ellátást a jogosultsági idő teljes tartamára megkapta, az első- és másodfokon eljáró szerv csak elutasító döntést hozhatott. (Az egyösszegű térítés az elmaradt pénzellátás kompenzálására szolgál.) Erre tekintettel az érintett szervek eljárásával összefüggésben alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítok meg.
	A 2149/1998. (V.20.) Korm. határozat értelmében a volt hadiárvák a számukra járó egyösszegű térítés késedelmes kifizetése miatt kártérítésben részesülnek.
Ennek az a magyarázata, hogy a megállapított egyösszegű térítés folyósítása eredetileg 1995. január 1-jétől volt esedékes. Az 1995. évi, majd az 1996. évi költségvetési törvény azonban a folyósítást elhalasztotta előbb 1996. január 1-re, később 1997. január 1-re.
	Az Alkotmánybíróság 2/1998. (II.4.) AB határozatában megállapította, hogy "Alkotmányosan nem indokolható az egyösszegű térítés folyósításának későbbre halasztása és ezzel csökkentése azzal, hogy az állam számára bizonyos nehézséget jelent az általa már megállapított kárpótlás időben való kifizetése. Az Alkotmánybíróság az igény csökkentésének tartotta a jelenlegi infláció mértékétől függetlenül pusztán annak tényét is, hogy a jogosult meghatározott időn keresztül nem tudott a neki járó anyagi javakkal rendelkezni.
Az Alkotmánybíróság ezért megállapította, hogy a Hdt. 10. §-a alapján a volt hadiárváknak járó egyösszegű térítés folyósításának az elhalasztása az igénynek az Alkotmány 13. §-ába ütköző csökkentését jelentette, ezért a halasztást elrendelő jogszabályi rendelkezéseket az 1995. Kvt. 71. §-át és az 1996. Kvt. 74. §-át megsemmisítette."
	Arról van szó, hogy azok az igénylők, akik már 1997. előtt jogerős megállapító határozattal rendelkeztek, a Hdt-nak a költségvetési törvények általi módosításai következtében nem jutottak hozzá a volt hadiárvákat megillető egyösszegű térítéshez. Kártérítésre azok jogosultak, akik 1997. január 1. előtt rendelkeztek jogerős megállapító határozattal, hiszen a folyósítás az ő esetükben történt késedelmesen. Az egyösszegű térítés folyósítása 1997. január 1-jét követően már folyamatosan történt. Számos igénylő hiába rendelkezett jogosultságot megállapító határozattal, az egyösszegű térítés kifizetése nem történt meg, annak időpontját két alkalommal is elhalasztották. A kártérítés tehát a jogszabálymódosítás miatti késedelmes folyósítás okán jár.
	Mivel a panaszosnak az egyösszegű térítés megállapításáról szóló határozata 1997. január 1. után emelkedett jogerőre, késedelmes folyósítás nem történt, ezért a 2149/1998. (V.20.) Korm. határozatban nevesített kártérítés nem jár.

2. A szociális ellátás hiányát sérelmező panasszal kapcsolatban a vizsgálat megállapította, hogy a panaszos nem igényelt támogatást, így az önkormányzat eljárásának vizsgálatára sem kerülhet sor.

Budapest, 2000. szeptember 27.

Gönczöl Katalin