OBH 4143/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Gróf Aranka

Az eljárás megindítása

A panaszosok - az elítélt édesanyja és volt felesége - az Országgyűlési Biztosok Hivatalához fordultak, mert sérelmezték, hogy a szabadságvesztés büntetését töltő T. J. fogvatartottat és testvérét T. L-t, a büntetés-végrehajtási intézetekben a büntetésük végrehajtása során „különböző indokolatlan joghátrányok érték.” A panaszosok kifogásolták fogvatartott hozzátartozóikkal szemben tanúsított bánásmódot, a különlegesen szigorú fogvatartást, a fokozott biztonsági körülmények közötti elhelyezést. Sérelmezték jogtalan elkülönítésüket s ez által családjaikkal való személyes kapcsolattartásuk megnehezítését. 

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelménye, illetve az ennek részét képező tisztességes eljáráshoz való, valamint az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében rögzített emberi méltósághoz való jogok esetleges sérelmére tekintettel, az ügyben vizsgálatot indítottam.

A vizsgálat során a büntetés-végrehajtás országos parancsnokától az elítéltek helyzetével, kérelmeik teljesítésével, jogorvoslati lehetőségeik biztosításával kapcsolatban tájékoztatást kértem.

A tényállás

T. J-t adócsalás bűntette és más bűncselekmények elkövetése miatt a Csongrád Megyei Bíróság 6 év 10 hónap börtönbüntetésre ítélte, melynek letöltését 1996. január 13-án, előzetes letartóztatásának napjától kezdte meg. Testvére T. L. - akit társadalombiztosítási csalás elkövetése miatt 5 év és 10 hónap börtönbüntetéssel sújtottak - 1997. június 27-e óta tölti büntetését a Szegedi Fegyház és Börtönben.

Családi, egészségi és foglalkoztatási indokokat tartalmazó, ügyvédjük útján benyújtott kérelmük alapján az országos parancsnok - 1998. április 6-án - engedélyezte a Nagyfai Országos Bv. Intézetbe való átszállításukat. 

Az intézet T. J-t 1998. április 24-től, T. L-t 1998. május 11-től - leváltásukig - a ruházati raktárban foglalkoztatta, négy fogvatartott társukkal együtt. 

1999. január 14-én, a T. J. részére kijelölt zárkában tartott ellenőrzés során, kábítószer használatára utaló eszközt találtak, s ezért a zárka valamennyi lakóját a Krónikus Utókezelő Ambulanciájára kísérték, orvosi szűrővizsgálat céljából. 

Az elítélt ellen a Nagyfai Országos Bv. Intézetben 1999. február 16-án, kapcsolattartás szabályainak megsértése miatt fegyelmi eljárás indult, mivel tiltott kapcsolatot alakított ki a személyi állomány tagjával, aki kedvezményeket biztosított számára. A vizsgálati tapasztalatok bűncselekmény elkövetésének alapos gyanújára utaltak, ezért a fegyelmi eljárást  felfüggesztették. 

A fegyelmi eljárás folytatását 1999. május 25-én rendelték el. A kivizsgálást követően az intézet parancsnoka első fokon 10 nap magánelzárás fenyítést szabott ki. Az elítélt az első fokú határozat ellen a büntetés-végrehajtási bíróhoz fellebbezéssel élt, de eredménytelenül, végül a Csongrád Megyei Bíróság 3. B.6705/1999./2. számú végzésében az első fokú döntést megerősítve, a 10 nap magánelzárás fenyítést helyben hagyta. 

Az ügyben érintett bv. alkalmazottak ellen az intézet parancsnoka feljelentést tett a Csongrád Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal felé a Btk. 250. § (1) bekezdésébe ütköző és minősülő vesztegetés bűntettének alapos gyanúja miatt.
A fegyelmi eljárás lefolytatása mellett az intézet parancsnoka ugyancsak vesztegetés bűntettének alapos gyanúja miatt feljelentést tett T. J. ellen is, az eljárást a Szegedi Városi Bíróság 9.B.1195/1999./1. számon folytatja.

1999. június 10-én, T. J-nek a Váci Fegyház és Börtönbe, illetve T. L-nek a Budapesti Fegyház és Börtönbe való átszállítására s egyúttal IV. biztonsági csoportba sorolásukra biztonsági okokból került sor.

T. J. meghatalmazott képviselője -1999. június 20-án kelt levelében - a bv. országos parancsnokától kérte védence - Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetbe való - átszállítását, de a kérelem elutasításra került. 

A Váci Fegyház és Börtön parancsnokának - 1999. augusztus 17-én - hozott büntetésfélbeszakítási kérelmet elutasító határozatát az elítélt megpanaszolta, azonban a bv. országos parancsnoka - 1999. szeptember 13-án hozott döntésében -  büntetés-félbeszakítást  szintén nem engedélyezett.

A vizsgálat megállapításai

1.A lefolytatott vizsgálat során megállapítást nyert, hogy az elítéltek hozzátartozóival való kapcsolattartására, kérelmeik elbírálására, jogorvoslati lehetőségeik biztosítására, a bv. intézetekben foganatosított intézkedésekre a jogszabályok rendelkezései alapján került sor.

Az országos parancsnok tájékoztatása és a rendelkezésre álló iratok alapján megállapítottam, hogy Nagyfai Országos Bv. Intézetben adminisztratív munkakörben dolgozó testvérpár és másik két társa leváltására azért intézkedtek, mert a munkaterületen, az egyik biztonsági ellenőrzés alkalmával kábítószert találtak, s a vizsgálat során a raktárban dolgozó elítéltek, a tulajdonos személyének felderítésében, nem voltak hajlandók együttműködni.

Az esetet követően a testvéreket nem különítették el egymástól, a rendelkezésre álló dokumentumok alapján megállapítható, hogy a Nagyfai Bv. Intézetben mindvégig egy zárkában voltak elhelyezve, kivéve azt az időszakot, amikor valamelyikük tárgyalás vagy egyéb okból más intézetben tartózkodott.

A testvérek egy alkalommal fogadtak azonos napon látogatót, 1998. július 4-én. T. L. édesanyja és élettársa korábban érkeztek az intézetbe, mint T. J. élettársa és két kiskorú gyermeke. A látogatás során a hozzátartozókat - a gyakorlat szerint - érkezési sorrendben ültetetik egymás mellé, s ezt követően kísérik a fogvatartottakat a terembe. A kérdéses alkalommal, mivel a hozzátartozók nem egy időben érkeztek, nem kerülhettek egymás mellé.

A fogva tartás rendjét és biztonságát a fogva tartott önkéntes jogkövetésre való ösztönzésével, a jogszabályoknak megfelelő őrzéssel, felügyelettel és ellenőrzéssel, a szükséges intézkedések megtételével, végső esetben kényszerítő eszköz alkalmazásával kell megvalósítani.
A fogvatartás rendjét és biztonságát sértő vagy veszélyeztető cselekmények megelőzésére, illetve megszüntetésére - a szükséghez mérten - a büntetés-végrehajtási alkalmazottak biztonsági intézkedéseket foganatosíthatnak.

A büntetés-végrehajtás rendjét sértő cselekmény, illetőleg bűncselekmény megelőzése és megakadályozása érdekében az elítélt köteles tűrni, hogy megmotozzák. Ennek során személyes használati tárgyai átvizsgálhatók, vele szemben - törvényben meghatározott esetben és módon - kényszerítő eszközök alkalmazhatók, szükség szerint biztonsági okból elkülöníthető. 
Lehetőség van az elítélt tartózkodására szolgáló helyiségek nyílászáró szerkezeteinek, a falaknak, a mennyezetnek, a padlózatnak, a rácsoknak naponkénti, biztonsági ellenőrzés keretében történő átvizsgálására is, az elítélt jelenléte nélkül.

A vizsgálat során rendelkezésre álló adatokból, a nagyfai egészségügyi szolgálat vezetőjének jelentéséből megállapítást nyert, hogy a sérelmezett zárkaellenőrzést követően a Krónikus Utókezelő Ambulanciára átkísért fogva tartottak vizsgálatára - az ambuláns naplóban rögzített adatok szerint - nem az éjszaki órákban, hanem az ügyeletes orvosi szolgálat átadását követően, 15,10 óra és 15,20 óra közötti időtartamban került sor. A szűrővizsgálatra átkísért 19 főből 9 személy eleget tett az utasításnak - köztük T. J. is - és önként adott vizsgálati anyagot.

A szabadságvesztés egyéni kérelemre történő félbeszakításának jogintézménye humanitárius szempontot vesz figyelembe, bár a büntetés-félbeszakítás időtartama nem számít be a szabadságvesztés tartamába. Eszerint a szabadságvesztés fontos okból - közérdekből, illetve az elítélt személyi, családi körülményei, egészségi állapota miatt - félbeszakítható.

T. J. elítélt esetében a büntetés-félbeszakítási kérelmek elbírálása kivétel nélkül a jogszabályoknak megfelelően történt, személyesen, illetve hozzátartozói vagy ügyvédje útján öt alkalommal nyújtott be erre irányuló kérelmet, s indokként élettársának kórházi beutalását, fia elhelyezésének megoldatlanságát, gyermeke pszichés állapotának rosszabbodását, pszichiátriai kezelését, élettársa apjának egészségi állapotát jelölte meg. Előfordult, hogy a kérelmeket nem dokumentálta megfelelően, az orvosi igazolás nem támasztotta alá a beadványban foglaltakat, ezért az egészségügyi szolgálat elfogadását szakmailag nem javasolta.    
Legutóbb benyújtott kérelmét, az országos parancsnok „folyamatban levő új büntető ügye” miatt, nem engedélyezte. 
Az elutasító döntésekről, annak okairól minden esetben tájékoztatták, jogorvoslati jogára kioktatták, melynek megtörténtét aláírásával igazolta.

Az elítélt és testvére elkülönítésére, másik bv. intézetbe történt átszállításukra, a IV. biztonsági csoportba sorolásukra vonatkozó értesítést a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. IM rendelet 44. § (2) bekezdése alapján - mivel a tájékoztatás a fogvatartás biztonságát veszélyeztette volna - mellőzték.

A fogva tartás biztonsága olyan állapot fenntartását jelenti, amelynél az intézetbe tartózkodó személyek élete, testi épsége, személyes biztonsága, az intézetben levő anyagi javak sérthetetlensége, illetve a büntetés-végrehajtási feladatok zavartalan ellátása a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően biztosított.
Ezen intézkedések körébe tartozik a különleges biztonságú körletre, illetve zárkába helyezés. Itt a IV. biztonsági csoportba besorolt elítéltek helyezhetők el, továbbá azok, akiknek élete, vagy testi épségének védelme csak ily módon biztosítható.

A jogszabályi rendelkezések alapján a IV. biztonsági csoportba kell sorolni azt az elítéltet, akinél alapos okkal arra lehet következtetni, hogy az intézet rendjét súlyosan sértő cselekményt, szökést, a saját vagy mások életét, testi épségét sértő vagy veszélyeztető magatartást fog tanúsítani, illetve ilyen cselekményt már elkövetett és a biztonságos fogva tartás csak őrzéssel, kivételesen felügyelettel biztosítható. Az e körleteken érvényesülő szigorú biztonsági előírások miatt az ide történő elhelyezésnek is speciális szabályai vannak. Így pl. a bv. intézet parancsnoka csak tíz napig terjedő időre helyezhet ilyen körletre fogvatartottat, míg az ennél hosszabb időtartam csak a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka által kijelölt bizottság rendelkezése alapján állapítható meg.

Az országos parancsnok tájékoztatása szerint a Váci Fegyház és Börtönben T. J. sem befogadáskor, sem azt követően vesebetegsége miatt panaszt, az intézet alapellátó orvosának nem jelzett. A magánelzárásnak személyi és egészségügyi korlátai vannak, megkezdése előtt orvosi vizsgálatot kell végezni, s a végrehajtás alatt is gondoskodni kell az egészségügyi ellenőrzésről.

Az országos parancsnok tájékoztatása szerint a Váci Fegyház és Börtönben T. J. a büntetések és intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. tvr. (Bv.tvr.) 30. § (2) bekezdésében foglaltak alapján mindvégig egyszemélyes, 7, illetve 8 négyzetméter alapterületű, fokozott biztonságú lakózárkákban volt elhelyezve. 

A Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetbe való átszállítására – az 1999. július 2-án született elutasító határozat indokolása szerint - nem kerülhetett sor, mert az intézet az előzetesen letartóztatottak befogadására szolgál, ott elítélt, csak kivételesen, intézet-fenntartási munkavégzés céljából, illetve foglalkoztatási okból helyezhető el.

2. A T. J-vel szemben elrendelt fegyelmi eljárást a fegyelmi jogkör gyakorlója, a büntetés-végrehajtási intézetekben fogvatartottak fegyelmi felelősségéről szóló 11/1996. IM rendelet 17. § b) pontjában foglaltak szerint - mivel vizsgálati tapasztalatok bűncselekmény elkövetésének alapos gyanújára utaltak, a vizsgáló javaslatára - felfüggesztette, annak folytatását a 19. § (2) bekezdésében foglaltak alapján, 1999. május 25-én, a felfüggesztés okának megszűnése után, a jogszabályi előírások szerint, elrendelte. 

A Csongrád Megyei Bíróság bv. bírája T. J. elítélttel szemben, a Nagyfai Országos Bv. Intézet fegyelmi jogkört gyakorlója által, a kapcsolattartás szabályainak megsértése fegyelmi vétség miatt, 10 nap magánelzárást kiszabó, első fokú fegyelmi határozatát helybenhagyta.

A bíróság nem osztotta a jogi képviselő álláspontját a fegyelmi eljárás során megvalósított eljárási jogsértésekkel kapcsolatban. 1999. július 5-én kelt, helyben hagyó határozatának indokolásában kifejtette, hogy a fegyelmi eljárást „a fegyelmi jogkör gyakorlója a jogszabályoknak megfelelően folytatta le, megalapozott tényállást állapított meg, melyből okszerűen következett az elítélt fegyelmi felelőssége.” A fegyelmi vétség súlyához képest nem szabott ki aránytalanul súlyos fegyelmi büntetést sem, ezért a büntetés tartamának lényeges mérséklésére nem látott alapot.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 29. § (1) bekezdésének f) pontja értelmében nincs törvényes lehetőségem a bíróságok tevékenységének és döntéseinek felülvizsgálatára, a panasz erre vonatkozó részével hatáskör hiányában nem áll módomban foglalkozni. A fenti törvény értelmében, hatásköröm nem terjed ki a bíróság eljárását megelőzően lefolytatott fegyelmi eljárási cselekmények vizsgálatára sem, mivel azokat a bíróság az eljárás során, illetve végzése meghozatalakor értékelte.

3. A fegyelmi eljárás lefolytatása mellett, a Nagyfai Országos Bv. Intézet parancsnoka vesztegetés bűntettének alapos gyanúja miatt T. J. ellen tett feljelentése alapján büntetőeljárás indult, az ügy a Szegedi Városi Bíróságon folyamatban van, ezért az Obtv.  29. § (1) bekezdésének f) pontja alapján eljárni, vizsgálatot tartani nincs hatásköröm. A bíróság eljárása során a bizonyítékok megszerzésére irányuló nyomozati cselekmények törvényességét is vizsgálja, a panaszos, és védője a büntetőeljárással kapcsolatos kifogásait a bíróságon adhatja elő.

Fentiek alapján megállapítottam, hogy a büntetés-végrehajtási szervek biztosították az elítélt jogainak gyakorlását, gondoskodtak jogorvoslati lehetőségei érvényesüléséről, panaszait, kérelmeit, bejelentéseit elbírálták, a döntésekről értesítették, a szabadságvesztés végrehajtása során csak jogszabályban meghatározott korlátozásokat alkalmaztak, e mellett törekedtek a büntetés-végrehajtás rendjéhez szükséges fegyelem érvényesítésére, a büntetés-végrehajtási intézet biztonságát sértő vagy veszélyeztető cselekmények megelőzésére, felszámolására, eljárásuk az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével, illetve az ennek részét képező tisztességes eljáráshoz valamint az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében rögzített emberi méltósághoz való jogokkal összefüggésben visszásságot nem okozott. 

Fentiek alapján vizsgálatomat befejezettnek tekintem.

Budapest, 2000. február 25.

Gönczöl Katalin