OBH 3965/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Zséger Barbara

Az eljárás megindulása
A panaszos beadványában sérelmezte, hogy gondnokoltja, mint cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezett személy nem köthet házasságot.

Megállapított tényállás
A panaszos gondnokoltját a Pesti Központi Kerületi Bíróság 1995. március 17-én kelt jogerős ítéletében cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezte. Az érintett 14 éve élettársi kapcsolatban él, házasságot azonban élettársával nem köthet. Gondnokától kért segítséget az ügyben. A panaszos felkereste a XIV. kerület Önkormányzatát, ahol a gyámhivatal vezetője arról tájékoztatta, hogy a házasság megkötése cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezett személy részére nem lehetséges és a jog méltányosság gyakorlását sem ismeri az adott esetben.

Alkalmazott jogszabály
1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról
Csjt. 9. § (1) Érvénytelen annak a házassága, aki a házasság megkötésekor cselekvőképességet kizáró gondnokság alatt állott.

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről 

16. § (1) Cselekvőképtelen az is, akit a bíróság cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezett.
(2) Cselekvőképességet kizáró gondnokság alá a bíróság azt a nagykorú személyt helyezi, akinek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége - elmebeli állapota vagy szellemi fogyatkozása miatt - állandó jelleggel teljesen hiányzik.
17. § Gondnokság alá helyezés nélkül is cselekvőképtelen az, aki olyan állapotban van, hogy az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége teljesen hiányzik.
18. § (1) A cselekvőképtelen személy jognyilatkozata semmis; nevében törvényes képviselője jár el.

Érintett alkotmányos jog
Alkotmány 54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.

A vizsgálat megállapításai
Az Alkotmánybíróság több határozatában kifejtette, hogy az emberi méltósághoz való jogot az ún. "általános személyiségi jog" egyik megfogalmazásának tekinti. Leszögezte, hogy a modern alkotmányok, illetve az alkotmánybírósági gyakorlat az általános személyiségi jogot különféle összetevőivel nevezik meg: pl. a személyiség szabad kibontakoztatásához való jogként, az önrendelkezés szabadságához való jogként, általános cselekvési szabadságként, avagy a magánszférához való jogként. Az Alkotmánybíróság az emberi méltósághoz való jog alapján biztosít tehát alkotmányos védelmet az önrendelkezés jogának.

A Ptk. szabályai szerint a cselekvőképesség minden embert megillet, feltéve, hogy ez a képessége nincs korlátozva vagy kizárva. Cselekvőképtelen az a nagykorú személy, aki a bíróság jogerős ítélete alapján cselekvőképességet kizáró gondnokság hatálya alatt áll és gondnokság alá helyezés nélkül az a személy is, akinek állapota miatt hiányzik az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége. A nagykorú személy cselekvőképtelenséget eredményező gondnokság alá helyezésének feltételeit a Ptk. határozza meg. Eszerint a bíróság cselekvőképességet kizáró gondnokság alá azt a nagykorú személyt helyezheti, akinek elmebeli állapota vagy szellemi fogyatkozása miatt állandó jelleggel, illetőleg időszakonként visszatérően teljesen hiányzik az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége.

Belátása szerint tehet házasságkötésre irányuló nyilatkozatot a nagykorú, cselekvőképes személy és a cselekvőképességet korlátozó gondnokság hatálya alatt álló személy. A házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény szerint azonban a házasságkötés szempontjából cselekvőképtelen az a nagykorú személy, aki cselekvőképességet kizáró gondnokság alatt áll. A Ptk. szerint fő szabályként a cselekvőképtelen személy jognyilatkozata semmis, nevében törvényes képviselője jár el, de a cselekvőképtelen személy nevében a törvényes képviselő személyes jellegű, így házasságkötésre irányuló nyilatkozatot nem tehet. Tehát a cselekvőképesség szabályai a házasságkötés esetén csak részben esnek egybe a polgári jogi rendelkezésekkel.

A házasságkötés szabadságához való jog - az önrendelkezési jog részeként - olyan alapjog, amely alkotmányos oltalom alatt áll. A házasság intézményének alkotmányos védelme azt is jelenti, hogy az Alkotmány egyben garantálja a házasságkötés szabadságát. Az Alkotmánybíróság 64/1991. (XII. 17.) AB határozatában foglaltak szerint "az emberi méltósághoz való jog csak az emberi státusz meghatározójaként, az élethez való joggal fennálló egységben abszolút és korlátozhatatlan. Anyajog mivoltából levezetett egyes részjogai, mint pl. az önrendelkezéshez való jog azonban az Alkotmány 8. § (2) bekezdése szerint bármely más alapjoghoz hasonlóan korlátozhatók. Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint - az Alkotmány 8. § (2) bekezdése alapján - az alapvető jog korlátozása csak akkor marad meg alkotmányos határok között, ha a korlátozás nem az alapjog érinthetetlen lényegére vonatkozik, ha az elkerülhetetlen, azaz kényszerítő okkal történik, továbbá, ha a korlátozás súlya a korlátozással elérni kívánt célhoz képest nem aránytalan."

A korlátozás célja, hogy csak olyan személyek köthessenek házasságot érvényesen, akik az ügyeik viteléhez szükséges belátásnak legalább olyan fokával rendelkeznek, mely lehetővé teszi számukra, hogy a házasság megkötésre irányuló, jogilag értékelhető akaratnyilatkozatot tegyenek és belátási képességük következtében felmérjék a házasság jelentősségét, tudatosan vállalják az abból fakadó jogokat és kötelezettségeket. Ebből a szempontból a cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezett személyek házasságkötésének érvénytelensége az érintettek védelmét szolgálja. Attól, akinek elmebeli állapota vagy szellemi fogyatkozása miatt állandó jelleggel, illetőleg időszakonként visszatérően teljesen hiányzik az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége nem várható el, hogy a házasságból származó kötelezettségeit felismerje és e felismerésnek megfelelően, befolyástól mentesen, szabad akaratelhatározása alapján cselekedjen. Van azonban arra jogi lehetőség, hogy amennyiben a cselekvőképességet érintő gondnokság elrendelésének oka már nem áll fenn, a bíróság azt jogerős ítéletével megszüntesse és az így újra cselekvőképes személy házasságot kössön. 

Megállapítom, hogy a házasságkötés szabadságához való alapjog ilyen korlátozása az érintettek védelme érdekében elkerülhetetlen és arra a lehetőségre tekintettel, hogy a cselekvőképtelen személy állapotának változása esetén a korlátozás megszűnjön, nem aránytalan. Így az a szabályozás, mely szerint érvénytelen annak a házassága, aki a házasság megkötésekor cselekvőképességet kizáró gondnokság alatt állott, az Alkotmányban biztosított önrendelkezéshez való joggal összefüggésben visszásságot nem okoz.

Budapest, 2000. április 28.

Dr. Polt Péter