OBH 3803/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: Kunné dr. Simonyi Anna

Az eljárás megindulása:

A panaszos személyesen előadott panaszában a siófoki jegyzőnek és a Somogy Megyei Közigazgatási Hivatalnak a szülei ügyében lefolytatott birtokvédelmi és építésügyi eljárását, annak elhúzódását és eredményét sérelmezte.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény  16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam, mert több alkotmányos joggal kapcsolatban merült fel visszásság lehetősége.

Az alkalmazott jogszabályok:

- A Magyar Köztársaság Alkotmánya:
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.
  2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

- Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. tv. (továbbiakban Áe.)
- Az építési és használatbavételi engedélyezésről szóló 12/1986. (XII.30.) ÉVM rendelet, 
- Az Országos Építésügyi Szabályzat közzétételéről szóló 2/1986. ( II.27.) ÉVM rendelet            (továbbiakban OÉSZ)
- Az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. tv.  (továbbiakban: Étv.)
- A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. tv. (továbbiakban  Ptk.)

A megállapított tényállás:
A panaszos szülei képviseletében kért tájékoztatást a siófoki jegyzőtől, hogy milyen jogszabályok vonatkoznak a kerítésépítésére és bokrok ültetésére, mert szülei szomszédja által 5 éve ültetett tuják olyan magasra nőttek, hogy beárnyékolták a telekhatártól 1,20 m-re álló, évtizedekkel ezelőtt épült lakóház szobáit, valamint tömör kerítést állított fel a szomszédos ingatlan tulajdonosa. 

A jegyző ismertette válaszában a vonatkozó építésügyi jogszabályokat, valamint tájékoztatta kérelmezőt, hogy a szomszéd által elhelyezett 2,5 m magas tömör kerítés szabályos. Felhívta azonban a figyelmet arra, hogy a panaszos és szülei lakóépületén elhelyezett nyílászárók az érvényben lévő előírásoknak nem felelnek meg. Miután az épület több mint 10 éve épült és a kerítés is szabályos, építésrendészeti eljárást nem folytat le. 

A panaszos a választ nem fogadta el, az építésügyi előírásokra hivatkozva kérte a benapozási szabályok miatt a tájékoztatást, s kifogásolta, hogy a tuják telepítésére vonatkozó kérdésére nem kapott választ.
A polgármesteri hivatal ismételt válaszában rámutatott arra, hogy a növények, bokrok, gyümölcsfák telepítési távolságát előíró jogszabályt hatályon kívül helyezték, az állampolgárok a régi szabályozás szerint (szokásjog alapján) telepítik a növényeket. Miután a tujákat több mint 5 éve ültették, még polgári peres eljárás keretében sem rendezheti ez irányú panaszát kérelmező.
A kerítés ügyében helyszíni szemlét tűzött ki, majd annak alapján kötelezte a panaszos szomszédját, hogy a kerítést a benapozási szabályok figyelembevételével 50 cm-rel bontsa vissza. A kötelezett fellebbezését elbírálva a másodfokú hatóság a határozatot megsemmisítette és új eljárás lefolytatását rendelte el. Egyidejűleg rámutatott arra, hogy a kérelmező érdeksérelme kizárólag polgári peres eljárásban érvényesíthető.
Az új eljárás során folyó év márciusában a jegyző az építésügyi eljárást megszüntette. A panaszos fellebbezését elbírálva a másodfokú építésügyi hatóság - a fellebbezés elutasítása mellett - az első fokú határozatot úgy változtatta meg, hogy a panaszos kérelmét elutasította. Döntése ellen biztosította a jogorvoslat igénybevételének lehetőségét. A hivatal munkatársa a panaszos személyes meghallgatásakor felhívta arra a figyelmet, hogy még nyitva áll a kereset benyújtására megadott idő. Eljárásom során a megyei közigazgatási hivatal arról tájékoztatott, hogy  nincs tudomása a határozata elleni bírósági eljárásról.

A vizsgálat megállapításai:

A Hivatal Panaszirodáján személyesen előadottak rögzítése során egyértelműen birtokvédelmi     kérelemre hivatkozott a  panaszos, továbbá ismertette az általa sérelmesnek tartott építésügyi 
eljárást. A rendelkezésemre álló iratokból megállapítottam azonban, hogy a panaszos (az általa becsatolt) minden beadványa kifejezetten építésügyi szabályokra vonatkozott, első beadványában csak tájékoztatást kért a jegyzőtől, a  második levelében pedig már az OÉSZ ún. beépítési szabályaira hivatkozva kért választ.  Az építésügyi hatóság a panaszos  újabb beadványára helyszíni szemlét tartott és építésügyi igazgatás keretében kötelezte építtetőt arra, hogy a kerítéséből bontson vissza annyit, hogy az OÉSZ-ben foglaltak szerinti benapozási arány biztosítva legyen a szomszédos lakóháznál. A kerítés építése idején hatályban volt építésügyi jogszabályok szerint két ingatlan közötti telekhatáron  kerítés létesítéséhez nem kellett hatósági engedély ( ma sem kell), a magasságát írta (és írja ma is) elő építésügyi szabály. Az ismételt eljárásban a városi főépítész azt a véleményt adta, hogy az építtető a kerítést fehérre festette, esztétikus megjelenésű, s a közterületről nem látható. Ezért a  másodfokú építésügyi hatóság döntései megalapozottak voltak. A hatóság   csak a hatáskörébe tartozó ügyekben járhat.  Az Áe. 16. § (3) bekezdése előírja a közigazgatási szerv részére, hogy a kérelmet tartalma szerint kell elbírálni. A kérelem elintézését nem lehet megtagadni azért, mert elnevezése nem egyezik a tartalmával. A panaszos az általa sérelmezett eljárásban azonban nem kért birtokvédelmet a jegyzőtől. Beadványában minden esetben építésügyi jogszabályokra hivatkozott, ezért nem róható az építésügyi  hatóság  terhére, hogy a panaszos beadványát nem minősítette birtokvédelmi kérelemnek, s nem folytatott le birtokvédelmi eljárást a jegyző. A másodfokú építésügyi hatóság, észlelve a szomszédok terhére kialakult kölcsönös érdeksérelmet, már 1997-ben hozott határozata indokolási részében rámutatott arra, hogy megegyezés hiányában a vita csak bíróság előtt rendezhető. A vizsgálat során azonban azt is megállapítottam, hogy az első fokú  hatóság érdemi (eljárást megszűntető) döntését az új eljárás elrendelésétől számított több mint öt hónap elteltével hozta meg, holott a másodfokú határozat részletesen kifejtette az ügyre  vonatkozó jogi álláspontját, és azt is, hogy miért rendelt el új eljárást. Az Áe. 15. § (1) bekezdése az elintézési határidőről szólva rögzíti, hogy az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül kell meghozni. Ezt a határidőt a hivatkozott törvényhely (3) bekezdése alapján az eljáró közigazgatási szerv vezetője indokolt esetben egy ízben, legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Ezeknél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg. Az intézkedés elmulasztása sérti a jogbiztonságot , azonban alkotmányos jogokkal összefüggésben a hatóság nem okozott, mert a panaszos egyéb alkotmányos jogai és jogos érdekei nem sérültek. Az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság hiányában  a konkrét ügyben ajánlást nem teszek. A  kérelmezők nem mindig tudják azonban pontosan megfogalmazni panaszaikat és a birtokvédelemre, illetőleg az építési ügyre vonatkozó kérelmek gyakran határesetek, nehéz meghatározni, hogy melyik ágazat szabályai szerint kell eljárnia a hatóságoknak
Ezért felkérem Siófok Város Jegyzőjét, hogy amennyiben nem egyértelmű egy kérelem munkatársai tisztázzák azt a kérelmezővel, és az ügyintézési határidőben hozzák meg az érdemi döntéseket.

Budapest, 1999. december 21.

Dr. Polt Péter