OBH 3798/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kristó Annamária

Az eljárás megindulása:
	A székesfehérvári Lakásbérlők és Lakástulajdonosok Érdekvédelmi Egyesülete Hivatalomhoz benyújtott beadványában a SZÉPHŐ Rt. eljárásait sérelmezte.
	Az első panasz lényege, hogy négy különálló társasházra tömbösítve, egy mérőóra alapján számlázzák a fűtést, annak ellenére, hogy az érintett társasházak (Deák F. u. 14-16-18.; 26-28-30.; 38-40-42.; és Árpád u. 2-4-6.) évek óta kérik az épületenkénti hőfogyasztás mérését és az ennek megfelelő fizetést. Annak ellenére, hogy a társasházak hajlandóak lennének a mérőórát saját költségükön felszereltetni, kérésüket a szolgáltató mindig elutasítja.
	A másik panaszban a Jankovich u. 14-22. Társasház tulajdonosai azt sérelmezik, hogy takarékossági okokból megszüntették a közös helyiségek fűtését, a vezetékek lecsonkolása megtörtént, ugyanakkor a szolgáltató jelentős összegű készenléti díjat számláz havonta a Társasháznak. A fűtés megszüntetéséért 34.250-Ft-ot fizettek a szolgáltatónak és amennyiben az eredeti állapotot helyre kívánnák állítani, akkor újból hasonló összeget kellene fizetniük.

Érintett alkotmányos jog:
•	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonsághoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés)
•	A tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. (1) bekezdés)

Az ügy jogszabályi háttere:
•	1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről
201. § (1) A szerződéssel kikötött szolgáltatásért - ha a szerződésből vagy a körülményekből kifejezetten más nem következik - ellenszolgáltatás jár.
•	A távhőszolgáltatásról szóló 1998. évi XVIII. törvény végrehajtására kiadott 1/1999. (I. 1.) Korm. rendelet 
11. § (1) A közüzemi szerződésnél fogva a távhőszolgáltató köteles lakossági fogyasztás esetén a fogyasztási helyen, egyéb fogyasztás esetén a csatlakozási ponton, a szerződésben meghatározott feltételek szerinti távhővel a fogyasztó rendelkezésére állni, a fogyasztó pedig jogosult a közüzemi szerződésben rögzített feltételek szerint távhőt vételezni. 
(4) A fogyasztó a közüzemi szerződésben lekötött hőteljesítménynek a közüzemi szerződésben, illetőleg a települési önkormányzat képviselő-testületének rendeletében meghatározott alapdíját (teljesítménydíját) akkor is köteles a távhőszolgáltató részére megfizetni, ha távhőt nem vételezett. 
40. § (2) Mérés szerinti elszámolás esetén a távhőszolgáltató a szolgáltatott távhő mennyiségét a fogyasztói hőközpontban, illetőleg a szolgáltatói hőközpontban és a hőfogadó állomáson köteles mérni, és elszámolni.

Megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:
	Ugyanebben az ügyben már korábban a panaszos társasház közös képviselője a lakóközösség nevében beadvánnyal fordult Hivatalomhoz. Akkor a panaszos telefonon arról tájékoztatta munkatársamat, hogy a SZÉPHŐ Rt. megvalósította a mérőórák épületenkénti elhelyezését és pótdíjat sem számláztak már a fogyasztóknak. Mivel panaszuk megoldódott, ezért a panaszos a továbbiakban azt nem tartotta fenn.
	Az eljárás megszüntetését követően majd egy év múlva a székesfehérvári Lakásbérlők és Lakástulajdonosok Érdekvédelmi Egyesülete fordult beadvánnyal Hivatalomhoz, a korábbi beadvánnyal azonos tartalommal. A megismételt beadvány, illetve a SZÉPHŐ Rt. eljárásainak kivizsgálása érdekében Székesfehérvár polgármesterét kértem fel.

I.

A beadvány egyrészről egy a szolgáltatói hőközpontról ellátott négy lakóépület mérésének szétválasztásával foglalkozott. Az Önkormányzat 45/1995. (IX.28.) rendelete 3. § (4) bekezdése lehetőséget adott a szétválásra:
"(4) A szolgáltatói hőközpontból ellátott épületek fogyasztói az együttesen mért távhőmennyiség épületenkénti elosztására, az egyes épületek hőfelhasználásának megállapítására - saját költségükre - mellékmérőt szereltethetnek fel, illetve tarthatnak fenn."
	A Deák F. utcai épületek problémáját alapvetően nem a mérés szétválasztása jelentette, hanem az, hogy a négy ház együttes elszámolásának alapja továbbra is a szolgáltatói hőközpontban, mint főmérőn mért fogyasztás volt. A házakat felfűző (ellátó) vezeték hálózati veszteségét továbbra is a társasházaknak közösen kell viselniük. Ez a megoldás analóg az ivóvíz fogyasztás elszámolásánál ismert főmérő-mellékmérők megoldással. A külön mérést megvalósítva tehát a társasházak közötti felhasználás különbsége a hőfogadóknál valóban kimutatható, de a vezetéki veszteség megosztásában a fogyasztóknak meg kell állapodniuk.
	A távhőszolgáltatásról szóló 1998. évi XVIII. törvény 40. § (2) bekezdése alapján mérés szerinti elszámolás esetén a távhőszolgáltató a szolgáltatott távhő mennyiségét a fogyasztói hőközpontban, illetőleg a szolgáltatói hőközpontban és a hőfogadó állomáson köteles mérni és elszámolni. A törvény tehát lehetővé teszi, hogy a mérés alapját a szolgáltatói hőközpontban mért hőmennyiség képezze.
	Az árak megállapításáról szóló 1990. évi LXXXVII. törvény alapján a helyi önkormányzatok hatáskörébe tartozik a távhőszolgáltatás legmagasabb díjainak a megállapítása. A székesfehérvári közgyűlés törvényi felhatalmazás alapján alkotta meg az önkormányzati rendeletét, amely szerint a távhőszolgáltatás díja alapdíjból és a fogyasztói hőközpontban, a szolgáltatói hőközpontban mért távhő mennyiségért fizetendő hődíjból áll.
	A felsorolt jogszabályok értelmében lehetőség van arra, hogy az egyes ellátott épületek távhőszolgáltatási díjának meghatározásakor figyelembe vegyék az épülethez vezető ellátó vezeték hővesztesége által előidézett költségeket is.
	A szolgáltató által folytatott ilyen irányú gyakorlat jogszabályokon alapul. A szolgáltató gyakorlatának megváltoztatása csak abban az esetben lehetséges, ha a gyakorlat alapját képező jogszabály megváltozik. A panaszos kérelme gyakorlatilag a jogszabály módisításának a kezdeményezésére irányul. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 25. §-a alapján az országgyűlési biztos akkor jogosult jogszabály kiadásának, módisításának vagy hatályon kívül helyezésének kezdeményezésére, ha az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze felesleges, nem egyértelmű rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára vezethető vissza.
	Az Obtv. 25. §-ának alkalmazása szempontjából azt kellet megvizsgálnom, hogy okoz-e alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot annak a jogi előírásnak az alkalmazása, amelynek értelmében az egyes épületek távhőszolgáltatási díjában az épülethez vezető ellátó vezetékek hővesztesége is megjelenik.
	A szolgáltató és a fogyasztó között közszolgáltatási jogviszony van, amelyre a polgári jog szabályai az irányadók. Azt a kérdést kell vizsgálni, hogy a szolgáltatás és ellenszolgáltatás között van-e olyan aránytalanság, amely az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében rögzített tulajdonhoz való joggal összefüggésben visszásságot eredményez. Nevezetesen aránytalan-e a szolgáltatással az, hogy a házat ellátó vezetékek hőveszteségét is az épületek lakóinak kell megfizetni.
	A kérdés vizsgálatánál figyelemmel kell lenni arra is, hogy a hőellátási díjban gyakorlatilag meg kell jelennie a szolgáltató összes költségének. Kétségtelen, hogy a szolgáltató megtermeli azt a hőmennyiséget, amely a szállítóvezeték hővesztesége miatt gyakorlatilag már nem jut el a fogyasztóhoz. A vezetéki veszteség tehát a szolgáltató oldalán költségként jelenik meg. A jogszabályok lehetővé teszik ennek a költségnek a fogyasztóra történő áthárítását azzal, hogy a díj megállapításának alapjaként a hőközpontban mért fogyasztást határozzák meg.
	Tekintetttel arra, hogy a hőközpontban mért hőt a szolgáltató előállította, így nem tekinthető aránytalannak, hogy a vezetéki veszteséget a jogszabályok alapján a fogyasztókra terheli. Egy-egy épület fűtésének költsége nem csupán magának az épületnek a szoros értelemben vett fűtési költségeit tartalmazza, hanem más költségelemeket is. A szolgáltatás-ellenszolgáltatás Ptk. által meghatározott követelményét nem sérti az, hogy a szolgáltatás díjába beépül  a vezetéken keletkező hőveszteség költsége is. Ez a hőveszteség, bár nem közvetlenül használják fel a tulajdonosok, de az ő épületeik ellátása érdekében keletkezik és megszüntetésére az adott technikai feltételek mellett nincs lehetőség.
	Vizsgálatom során megállapítottam, miután a panaszos által kifogásolt költségelemnek a díjba történő beépítése összhangban van a Ptk. előírásaival, így ennek érvényesítése a tulajdonhoz való joggal kapcsolatos visszásságot nem eredményez. Alkotmányos joggal összefüggő visszásság hiányában a kifogásolt elszámolási módot lehetővé tevő jogszabályok módosítására nincs lehetőség.
	A kialakult helyzet a vezetékek és az épületek nem megfelelő technikai szintje miatt többletköltségeket jelent a lakóknak, ezt a problémát azonban az országgyűlési biztosi intézkedéssel nem lehet megszüntetni.

II.

Az Egyesület által felvett másik probléma egy ideiglenes kikapcsolást kérő társasházzal kapcsolatban merült fel (Jankovich u. 14-22.). Az Önkormányzati rendelet értelmében lehetőség volt ideiglenes kikapcsolást kérni, amellyel elsősorban a társasházak a lépcsőház fűtésének kikapcsoltatásával éltek. A rendelet szerint: "Ideiglenes kikapcsolás esetén a Fogyasztó az alapdíjat folyamatosan köteles fizetni." Az alapdíjban a szolgáltató azon állandó költségeit érvényesíti, amelyek a szolgáltatás megbízható, biztonságos ellátási színvonalának fenntartásához szükségesek. Ideiglenes kikapcsolás magában rejti a bármikor kezdeményezhető visszakapcsolási igényt is, így a szolgáltató korábbi költségei nem változnak.
	A fent már idézett 1998. évi XVIII. törvény ezt a kérdést tovább szigorította és a távfűtésből történő kikapcsolást csak abban az esetben teszi lehetővé, ha más vele egyenrangú fűtési megoldás lép helyébe.
	Korábban már egy hasonló tárgyú vizsgálat során megállapítottam, hogy "A szolgáltatás a polgári jogban az a vagyoni értékű magatartás, amelyet a szerződés kötelezettje a szerződés alapján tanúsítani köteles, illetve amelyet a jogosult a kötelezettől a szerződés alapján követelhet. Amennyiben tehát a kötelem tárgya olyan magatartás, amely vagyoni értékkel bír, akkor a visszterhesség vélelme nem sérül. A rendelkezésre állás, a helytállás, a készenlét vállalása a szolgáltatások egyik alaptípusa. Az a szolgáltatás, amelyért a távhőszolgáltató az alapdíjat felszámítja egy rendelkezésre-állás típusú szolgáltatás, amelynek vagyoni értéke van. A vagyoni érték pedig azt jelenti, hogy a távhőszolgáltatás ellátásával kapcsolatosan mindenképpen felmerülnek szükséges költségek, így például a készenlétben tartáshoz a szükséges gépeket karbantartása, illetve a szükséges hőmennyiség rendelkezésre tartása." (OBH 5673/1999.)
	A fent kifejtettek alapján megállapítottam, hogy a beadványban előadott panaszok nem hozhatók összefüggésbe a vizsgált alkotmányos jogokkal, ezért azokkal összefüggésben nem állapítható meg a sérelem közvetlen veszélye. A beadványban előadottak a szolgáltatói jogviszonyban szereplő feleknek legfeljebb érdeksérelmet okozhat, amelyet megállapodással az első esetben a társasházak egymás közötti viszonyában, a második esetben pedig a szolgáltató és a szolgáltatást igénybevevő közötti jogviszonyban a felek a polgári jog szabályai szerint maguk orvosolhatják, ezért az ügyet további vizsgálat nélkül lezártam.

Budapest, 2001. május 30.

Gönczöl Katalin