OBH 3743/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az  eljárás megindulása:
	A panaszos 1999. július 29 kelt, megismételt beadványában sérelmezte, hogy édesanyja halála ügyében a saját testvére és annak férje ellen tett feljelentése alapján az eljárást nem megfelelően folytatták le. Kifogásolta az ügyben eljárt rendőrök magatartását is, de annak kivizsgálásáról az ügyészség nem tájékoztatta őt.
	A panaszban foglaltak alkotmányos jogok sérelmére utaltak, ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében a Budapest II.-III. kerületi Ügyészség vezetőjétől tájékoztatást és iratok megküldését kértem.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogorvoslathoz való jog ( Alkotmány. 57. § /5/ bek. )

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
	7. § A hatóságok határozatai és intézkedései ellen, illetőleg az intézkedés elmulasztása miatt - ha e törvény kivételt nem tesz - jogorvoslatnak van helye.
1993. évi LIX. tv. az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról 
	17. § (1) Az országgyűlési biztos a hozzá benyújtott beadványt - a (2) bekezdésben foglalt kivétellel - köteles megvizsgálni. A célszerűnek tartott intézkedést - e törvény keretei között - maga választja meg.
	(2) Ha az országgyűlési biztos megítélése szerint a beadványban szereplő visszásság csekély jelentőségű, az országgyűlési biztos a beadványt nem köteles vizsgálni. Erről a beadványt tevőt értesíti.
	(4) Ha az ügyben jogerős határozat született, az országgyűlési biztoshoz ennek közlésétől számított egy éven belül lehet beadvánnyal fordulni.

A vizsgálat megállapítása:
	A panaszos 1997. július 20-án a Budapest III. kerületi Rendőrkapitányságon  segítségnyújtás elmulasztása miatt feljelentést tett testvére és annak férje ellen. A feljelentés szerint a panaszos anyjának nagyon rossz egészségügyi állapota ellenére 1997. május 14-én nem vitték kórházba a panaszos részéről orvossal megbeszélt kivizsgálásra. Ezzel szemben május 17-én vidéki hétvégi házukba  utaztatták, ahonnan még az nap  szívinfarktus gyanúja miatt kórházba kellett szállítani. A 77 éves asszony 17 nap kórházi gyógykezelés után, többféle krónikus  betegsége miatt elhúnyt.
	A Budapest III. kerületi Rendőrkapitányság a feljelentés adatainak ellenőrzése során bűncselekmény gyanúját nem állapította meg, erről a panaszost 1997.  október 9-én írásban értesítették.
	A panaszos 1997. november 15-én fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához (OBH 3823/1997.) A Hivatal megkeresése alapján a Budapest III. kerületi Rendőrkapitányság vezetője a feljelentés kiegészítését elrendelte, de ennek során sem merült fel bűncselekményre utaló adat, azt még az orvosi szakvélemény is cáfolta. Megállapították ugyanakkor, hogy a feljelentett személyek és a panaszos anyja között valamiféle gondozási, ellátási megállapodás volt. Ezért gondozás elmulasztása bűntettének alapos gyanúja hiányában  1998. január 22-én nyomozást megtagadó határozatot hoztak.
	A panaszos a határozat ellen panasszal élt, ezt azonban a Budapest II.-III. kerületi Ügyészség elutasította. A panaszos ezt követően 1998. március 29-én törvényességi felülvizsgálati kérelemmel fordult a Fővárosi Főügyészséghez. Ebben már azt is kifogásolta, hogy az ügyben őt meghallgató rendőrnő a meghallgatás alatt magántelefonjait bonyolította, egy másik meghallgatásakor pedig a rendőrök ki-bejártak a szobába.
	A Fővárosi Főügyészség a beadványt a nyomozást megtagadására vonatkozó részében nem tartotta megalapozottnak, ezért a határozatot nem változtatta meg. Erről a panaszost 1998. április hónapban tájékoztatták. A Fővárosi Főügyészség a rendőri magatartásra vonatkozó részt  azzal küldte meg a Budapest II.-III. kerületi Ügyészségnek, hogy azt vizsgálja ki, és indokolt esetben a szükséges intézkedést tegye meg. Megkeresésre a  Budapest II.-III. kerületi Ügyészség vezetőhelyettese arról tájékoztatott, hogy  az ügy előadójaként a rendőrök megpanaszolt magatartásával kapcsolatban érdemi intézkedést nem tartott szükségesnek. Erről azonban a panaszost nem tájékoztatták. Tekintettel arra, hogy az intézkedés mellőzése miatt a panaszost jogorvoslati lehetőség megillette volna, a mulasztás alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot okozott. Ez azonban ma már orvosolhatatlan, ezért arra is tekintettel, hogy a visszásságot  - miután a rendőri magatartás nem az ügy lényegével állt összefüggésben - csekély súlyúnak ítéltem meg, ajánlást nem tettem.
	Tájékoztatom a panaszost arról, hogy  az állampolgári jogok országgyűlési biztosa nem nyomozóhatóság, ezért a nyomozó hatóságok érdemi döntését felülbírálni nem áll módjában. Újabb eljárást sem kezdeményezhet, mert a rendelkezésre álló iratokból és adatokból a sajnálatos halálesettel összefüggő bizonyítékok egyoldalú vagy törvénytelen módon történő mérlegelésére utaló körülmény nem állapítható meg. Az országgyűlési biztos újabb vizsgálatának akadályát képezi a fent idézett 1993. évi LIX. tv.17. § /4/  bekezdése is, mert a  Budapest II.-III. kerületi Ügyészség jogerős, 1998. március 5-én kelt határozatának  kézhezvételétől számítva  a  panaszos több mint egy év elteltével fordult beadvánnyal hivatalunkhoz.
	Nincs lehetőség arra sem, hogy a  panaszos anyja és a panaszos testvére között létrejött tartási vagy gondozási megállapodás körülményeinek feltárásában a panaszos számára segítséget nyújthassak. Ezek a megállapodások a polgári jog tárgykörébe tartozó szerződési szabadság elve alapján jönnek létre, magánszemélyek ilyen jellegű kapcsolatának vizsgálata nem tartozik jogkörömbe.
	Fentiekre figyelemmel az eljárásomat befejeztem.

Budapest, 2000. március 9.

Dr. Polt Péter