OBH 3730/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos sérelmezte, hogy a BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányságra tett feljelentése alapján a nyomozást megszüntették szerinte azért, mert a rendőri szerv nem tett meg mindent a tényállás kellő felderítése érdekében. Különösen kifogásolta, hogy a megszüntető határozatot nem tartózkodási helyére, hanem az általa nem lakott tatabányai lakása címére kézbesítették.
	Tartalmazta a beadvány azt is, hogy a panaszos 1998. december 2-án kelt levelében kérte a XI. kerületi kapitányság vezetőjét, hogy a nyomozást soron kívül fejezzék be, de választ nem kapott.
	Alaptalannak ítélte meg továbbá a panaszos a Budapesti XI. és XXII. kerületi Ügyészség  panaszt elutasító határozatát.
	Végül a panaszos segítségemet kérte ahhoz, hogy eladott és vásárolt lakása közötti feltűnően nagy értékkülönbözetet megkapja, továbbá tájékoztatást kért arról, hogy telefonon kapott fenyegetések miatt kérhet-e védelmet, ha igen, melyik hatósághoz forduljon.	
	A beadvány alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz, a tulajdonhoz és a kérelem, vagy a panasz előterjesztéséhez való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Annak eredményes befejezése érdekében felülvizsgálatra kértem a legfőbb ügyészt és a Budapesti Rendőr-főkapitányság vezetőjét.

Érintett alkotmányos jogok 
•	A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § /1/ bek.).
•	A kérelem, vagy a panasz előterjesztéséhez való jog (Alk. 64. §).
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2 .§ /1/ bek.).

A vizsgálat megállapításai

1.	A főkapitány arról tájékoztatott, hogy a BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztálya a panaszos feljelentése alapján 151-4700/1998. bü. szám alatt csalás és lopás miatt nyomozást folytatott. A rendőri szerv az eljárást a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 139. § (1) bek. b) pontja alapján, ami így szól: "A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha ... a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, az elkövető kiléte, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el, és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;..." - bizonyíték hiányában - 1998. szeptember 28-án megszüntette.
	A panaszos a feljelentésen tatabányai címét, valamint érdi ideiglenes tartózkodási helyét tüntette fel. Ezek a címek szerepeltek a meghallgatásáról felvett jegyzőkönyvön is. Az eljáró rendőri szerv valóban a feljelentő tatabányai címére küldte ki - tértivevénnyel - a nyomozást megszüntető határozatot. Onnan a küldemény "elköltözött" jelzéssel visszaérkezett a kapitányságra.
	A főkapitány megállapította, hogy a BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányság ügyben eljáró munkatársa a hivatalos iratok kézbesítésének egyszerűsítéséről szóló 43/1953. (VIII.20.) MT rendelet 9. § (1) bekezdését - ami így szól: "A postai tevékenységről szóló 133/1993. (IX. 29.) Korm. rendelet 18. §-a (1) bekezdésének b) pontja értelmében visszaküldött iratot ... a kézbesítés második megkísérlésének, illetőleg a második figyelmeztetés postafiókba helyezésének napját követő ötödik munkanapon kézbesítettnek kell tekinteni." -, valamint a postai tevékenységről szóló 133/1993. (IX. 29.) Korm. rendelet 18. §-a (1) bekezdését - mely kimondja, hogy "A postai küldeményeket a jogosult átvevő az alábbi átvételi határidőn belül veheti át a szolgáltató hivatali helyiségében: ... b) a hivatalos iratot a második értesítéstől számított öt; ... naptári napig." - figyelmen kívül hagyta, vagyis a küldeményt kézbesítettnek tekintette, nem intézkedett a címzett (panaszos) lakcímének felkutatására és nem kísérelte meg a kézbesítést a megadott ideiglenes tartózkodási helyre sem. 
	A főkapitányi tájékoztató tartalmazta továbbá, hogy a nyomozást megszüntető határozatot a panaszos 1999. április 26-án, személyesen vette át a XI. kerületi kapitányságon. A határozat ellen benyújtott panaszát a Budapesti XI. és XXII. kerületi Ügyészség nem találta megalapozottnak, ezért azt 1999. május 4-én - a B.XI. 892/1999/1. számú határozatával - elutasította.
	Végül megállapította a budapesti főkapitány, hogy a panaszos valóban nem kapott választ a XI. kerületi kapitányság vezetőjének címzett, 1998. december 2-i keltezésű beadványára. 
	Összességében a főkapitány rámutatott, hogy a BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányságon folyamatban volt 151-4700/1998. bü. számú ügy előadója, valamint a kapitányság vezetője által elmulasztott intézkedések - vagyis a határozat ismételt kézbesítésének és a panaszos beadványa megválaszolásának elmaradása - megalapozták a fegyelmi felelősségrevonás kezdeményezését. A fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (továbbiakban: Hszt.) 119. § (1) bekezdése szerint ugyanis "Fegyelemsértést követ el, és fegyelmi eljárás keretében felelősségre kell vonni a hivatásos állomány tagját, ha a szolgálati viszonnyal kapcsolatos kötelezettségét vétkesen megszegi." Tekintettel azonban arra, hogy a Hszt. 122. §-a azt is kimondja, hogy "Elévülés miatt nem indítható fegyelmi eljárás, ha a) a fegyelemsértés elkövetése óta 1 év, ... eltelt." - már pedig a szóban forgó ügyben ez a jogszabályi előírás bekövetkezett - a felelősségrevonásra már nem volt lehetősége. A főkapitány a feltárt hiányosságok jövőbeni megszüntetése érdekében - saját hatáskörében - azonban utasította a kapitányságvezetőt, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket arra, hogy az alárendelt parancsnokok az állományt oktassák ki a hivatalos iratok kézbesítésének szabályairól, valamint a közérdekű bejelentésekről, javaslatokról és panaszokról szóló 1977. évi I. törvényben foglaltakról.

2.	A legfőbb ügyésznek küldött megkeresésemre a Fővárosi Főügyészség vezetője válaszolt. Arról tájékoztatott, hogy a BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányságnak a 150-4700/1998. bü. számú nyomozást megszüntető határozata és a Budapesti XI. és XXII. kerületi Ügyészségnek a megszüntetést kifogásoló panaszt elutasító határozata törvényes és megalapozott volt. Az ügyben a tényállás kellő felderítése és az elkövetők személyének megállapítása érdekében elvégezhető valamennyi nyomozati cselekményt szakszerűen foganatosított a nyomozó hatóság.
	A főügyész - az iratok áttanulmányozása után - megállapította, hogy a panaszos feljelentésében arra hivatkozott, hogy 1998. június 24-én az italboltból alkalmi ismerősei kísérték haza, akik - kihasználva ittasságát - pénzt és műszaki cikkeket tulajdonítottak el tőle. Kára mintegy 25.000 forint volt. A nyomozati iratokban szerepelt az is, hogy a panaszos 1998. július elején eladta a tulajdonát képező Budapest, XI. kerületben található lakását H. A-nak. Vételárként 2 millió forintot és egy tatabányai lakást kapott. Feljelentésében a panaszos úgy nyilatkozott, hogy XI. kerületi lakásának értéke meghaladta a csereként kapott lakás és a készpénz összegének értékét, sőt a költözés során eltűnt kb. 300.000 forint értékű ingósága is. A feljelentés alapján csalás és lopás bűntette miatt rendelte el a rendőri szerv a nyomozást, amit később bizonyíték hiányában megszüntetett, mert a tévedésbe ejtést - mint a csalás törvényi tényállási elemét - nem lehetett bizonyítani.
	A főügyészi tájékoztató tartalmazta azt is, hogy a panaszos a lakására vonatkozó adásvételi szerződés megkötése előtt megtekintette a csereként szereplő tatabányai lakást, tehát azt ismerve fogadta el cserelakásként és további 300.000 forint készpénzért. A lakást és a pénzt megkapta. Ezért nem állt fenn a tévedésbe ejtés vagy tévedésben tartás. 
	A panaszos tanúkihallgatása során elmondta azt is, hogy - ittassága miatt - az 1998. június 24-i alkalmi ismerőseiről sem személyleírást, sem egyéb adatot nem tud. Ezért a lopás körülményeit sem lehetett kétséget kizáróan tisztázni. Sőt, - a nyomozás adatai szerint - lakása abban az időben hosszabb ideig nyitva volt, vagyis oda nemcsak alkalmi ismerősei mehettek be. Ilyen adatok birtokában a főügyész azt sem találta lehetségesnek, hogy a rendőri szerv az elkövetők személyét kétséget kizáróan megállapítsa.
	A költözés során eltűnt ingóságokra tekintettel a nyomozó hatóság részletesen kihallgatta a panaszost (eladót mint sértettet) és H. A-t (vevőt) is. Az általuk elmondottakból kiderült, hogy a panaszos által eltulajdonítottnak feltüntetett dolgok egy részével H. A. tartozik a panaszosnak, mert azok - megállapodásuknak megfelelően - abban a lakásban maradtak, melyet a panaszos értékesített. Az eltűnt dolgok másik részének holléte és az azokat eltulajdonító személy kiléte ismeretlen volt.
	Összességében a főügyész úgy foglalt állást, hogy a rendőri és az ügyészi szervek eljárása, döntései törvényesek voltak. Felügyeleti ügyészi intézkedésre okot adó körülményt nem tárt fel az ügyben. 

3.	A megkereset szervek vezetőinek válaszait elfogadtam. Megállapítottam, hogy a Budapesti XI. kerületi Rendőrkapitányság ügyben eljáró dolgozója és annak közvetlen parancsnoka - figyelemmel arra is, hogy a panaszosnak jogos érdeke fűződött ahhoz, hogy az általa kezdeményezett büntetőeljárás befejezéséről, illetve a befejezés módjáról mielőbb értesüljön -  megsértették a jogállamiság és a jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogot. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásságot az okozta, hogy a 151-4700/1998. bü. számú, nyomozást megszüntető határozatot - annak visszaérkezését követően - nem kísérelte meg a feljelentő (panaszos) tartózkodási helyére kézbesíteni. A szóban forgó határozatot ugyan megkapta a feljelentő - bár indokolatlanul hosszú idő múlva, 1998. szeptember 28-án hozott határozatot 1999. április 26-án -, de az nem menti fel a nyomozó hatóságot a mulasztás alól.
	Ugyancsak a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljáráshoz és a panasz vagy kérelem előterjesztéshez való joggal összefüggésben okozott visszásságot a XI. kerületi kapitányság vezetője azzal, hogy a panaszos büntetőeljárás befejezését sürgető beadványára nem válaszolt, vagyis a panaszos nem kapott tájékoztatást arról, hogy kérelme tárgyában a rendőri szerv vezetőjének mi az álláspontja, döntése.
	A rendőri szerv nyomozást megszüntető, valamint az ügyészség jogorvoslati kérelmet elutasító határozatával kapcsolatban alkotmányos emberi joggal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg. Ezen döntésemet arra alapoztam, hogy  a nyomozó hatóságok (rendőrség, ügyészség) a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény.
	Szükségesnek tartom annak megvilágítását is, hogy a bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a nyomozó hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el. Az országgyűlési biztos azonban nem büntetőügyekben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyekben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A vizsgált ügyben ilyen jogsérelem nem történt. Ezért a nyomozó hatóságok döntéseinek - konkrétan a csalás és lopás bűntette miatt folyamatban volt nyomozás megszüntetésének, valamint a határozat ellen benyújtott panasz elutasításának - megalapozottságát nem vontam kétségbe. Természetesen az általam megállapítottak nem érintik a panaszos azon lehetőségét, hogy jogosnak vélt kárigényét bíróság előtt érvényesítse, amennyiben megítélése szerint az ügyben eljárt hatóságok mulasztásából eredően kárt szenvedett.
	A megállapított alkotmányos joggal összefüggő visszásságok ellenére - arra tekintettel, hogy vizsgálatom során a budapesti főkapitány a mulasztásokat feltárta és a szükséges intézkedéseket megtette, továbbá mert a fegyelmi eljárás megindításának törvényes határideje lejárt - ajánlással nem élek. 

4.	A panasz és mellékletei alapján megállapítottam, hogy nincs hatásköröm arra, hogy segítséget nyújtsak a panaszosnak ahhoz, hogy eladott és vásárolt lakása közötti  értékkülönbözetet megszerezze. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény  16. §. (1) bekezdése alapján ugyanis az országgyűlési biztoshoz valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos joggal összefüggő sérelem vagy ennek közvetlen veszélye esetén lehet fordulni. Ilyen esetekben is feltétel az, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket a panaszos már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A beadvány ezeknek a feltételeknek nem felelt meg, hivatalunk pedig nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy a panaszos által eladott ingatlan adásvételi szerződésének érvényességét vagy érvénytelenségét, illetve annak eredményét vizsgálja. Mindez azonban nem zárja ki, hogy a panaszos az adásvételi szerződés érvénytelenségének megállapítása iránt - amennyiben még nem tette meg - polgári pert indítson. A kereset benyújtásakor - amennyiben vagyoni viszonyai azt megalapozzák - illetékmentességet kérhet és illeték feljegyzési jogával is élhet. Természetesen az a bíróság mérlegelési jogkörébe tartozik, hogy eleget tesz-e ezen kérelmeknek, ha igen, melyiket alkalmazza. 
	A panaszos azon kérésére, mely szerint védelmet kérhet-e, ha igen melyik hatóságtól, a következő tájékoztatást adom:
	A büntetőeljárásban résztvevők, valamint az eljárást folytató hatóság tagjai személyi védelme elrendelésének feltételeiről és végrehajtásának szabályairól szóló 34/1999. (II. 26.) Korm. rendelet szabályai szerint a panaszos kérhet személyi védelmet. A rendelet 4. § (1) bekezdése szerint " ... személyi védelmének elrendelését a büntetőeljárás tartama alatt az a nyomozó szerv, ügyész vagy bíróság kezdeményezheti, amely előtt a büntetőeljárás folyik."  A 4. § (2) bekezdése kimondja azt is, hogy "A személyi védelem az érintett kérelmére vagy hivatalból kezdeményezhető. Az érintett a személyi védelem iránti kérelmet a büntetőeljárás alatt a védelem kezdeményezésére jogosultnál ... terjesztheti elő." Az 5. § (1) bekezdése arról is rendelkezik, hogy ki dönt a kérelemről. Eszerint: "A büntetőeljárás tartama alatt, illetve azt követően a személyi védelemről annak a szervnek a vezetője határoz, amelynek nyomozó szerve előtt a nyomozás folyik, vagy folyt.". Fontos tudni azt is, hogy "(1) A személyi védelem elrendelésére irányuló eljárásban az érintett személyesen vesz részt. (2)... A személyi védelem elrendeléséhez az érintett hozzájárulása szükséges." (6. §).
	Előzőek alapján tehát amennyiben a panaszos úgy ítéli meg, hogy az általa kezdeményezett csalás és lopás miatt indult nyomozással összefüggő körülmények következményeként veszélyben van, attól a rendőri szervtől, amely végezte a nyomozást - vagyis a BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányságtól - személyi védelmet kérhet. Természetesen arról a rendőr hatóság vezetője dönt, hogy biztosítja-e, ha igen milyen formában a védelmet.
	Megállapításaimról - a jelentés megküldésével - tájékoztatom a panaszost, a legfőbb ügyészt, a fővárosi főügyészt, a budapesti rendőrfőkapitányt és a BRFK XI. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjét.

Budapest, 2001. március 12.

Gönczöl Katalin