OBH 3607/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó : dr. Garamvári Miklós

A vizsgálat megindítása

A panaszos Hivatalomhoz intézett beadványában a Komárom-Esztergom Megyei Illetékhivatal, a Komárom-Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal valamint Pénzügyminisztérium eljárását sérelmezte.  Panaszában előadta, hogy őt és férjét, 1997. szeptember 5-én kelt ingatlan adásvételi szerződés alapján 308470-01-97. és 304870-02-97. számú fizetési meghagyásokkal  vagyonszerzési és az ingatlan-nyilvántartási eljárási illeték megfizetésére kötelezte a Komárom-Esztergom Megyei Illetékhivatal. A panaszosok a fizetési meghagyásokat 1997. november 3-án vették át, és a számukra nyitvaálló törvényes határidőn belül (1997. november 7-én) fellebbezést terjesztettek elő a Komárom-Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatalhoz, de fellebbezése alapján csak 1999. augusztus 27-i keltezéssel született jogerős, másodfokú határozat.

Az ügyben a vizsgálatot 2000. február 1-jén megindítottam. A vizsgálat megindítását megelőzően Hivatalom megkereste a közigazgatási hivatal vezetőjét, valamint  a Pénzügyminisztérium Illetékek és Önkormányzati Adók Főosztályát tekintettel arra, hogy a panaszos által rendelkezésemre bocsátott információk alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságra engedtek következtetni.

Az érintett alkotmányos jog

Eljárásom során a következő alkotmányos jogokat vizsgáltam az üggyel kapcsolatban:

1. A Magyar Köztársaság Alkotmányának 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

2. Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.

A vizsgálat megállapításai

Az általam kért és a megkeresett hatóságok tájékoztatása alapján megállapítható, hogy a panaszosok közigazgatási hivatalhoz címzett, 1997. november 7-én keltezett  fellebbezését 1997. november 18-án iktatták a Komárom-Esztergom Megyei Illetékhivatalnál, majd a beadványon a panaszos 1997. december 11-én külön nyilatkozatban kérte a fellebbezés felterjesztését a közigazgatási hivatalhoz. Az illetékhivatal az eljárási illeték alóli mentesítés elutasításának határozatba foglalása nélkül a fizetésre szóló felhívást 1997. december 18-án megküldte a panaszosnak, aki a fellebbezési illetéket 1997. december 22-én megfizette.

Az illetékhivatal az 1997. december 17-ei keltezésű levelével a panaszos fellebbezését felterjesztette az ügyben másodfokon eljáró közigazgatási hivatalnak, ahol azt 1998. február 17-én iktatták. A közigazgatási hivatal hatósági főosztálya 1998. március 18-án felhívta az illetékhivatal vezetőjének figyelmét arra, hogy a költségmentességre vonatkozó kérelmet az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szerint bírálja el, továbbá azokat az általa megjelölt mellékletekkel terjessze fel elbírálásra. Azonban a hatósági főosztály eljáró - és ma már nem a hivatalnál dolgozó - munkatársa az ügyiratot "hiánypótlás közbenső intézkedés" megjelöléssel - helytelenül - az irattárba helyezte. Hivatalom megkeresését követően a közigazgatási hivatal vezetője bekérte valamennyi az ügyben keletkezett iratot. Megállapította, hogy a hiánypótlásra történő felszólítást követően a mellékleteket az illetékhivatal nem küldte meg, mivel a levelet a panaszos korábbi illetékkiszabási ügyiratához iktatta. A közigazgatási hivatal vezetője átvizsgálva az illetékkiszabási ügy iratait 5260-2/1999. és 5260-3/1999. számon hozott 1999. augusztus 27-én kelt jogerős másodfokú határozataival megváltoztatta az illetékhivatal első fokú határozatait. 

A 72/1995.(XII.15) AB határozat szerint: " Az államigazgatási eljárást szabályozó törvények nem biztosítanak sem jogorvoslati lehetőséget, sem más hatékony jogi eszközt – még a kérelemre indult eljárásokban sem – az ügyfélnek arra, hogy a közigazgatási határozat meghozatalát – a jogszabályokban előírt elintézési határidő huzamos idejű elmulasztása okán – kikényszeríthesse.

Nincs alanyi joga a kérelmezőnek arra, hogy a közigazgatás hallgatása esetén ügyének eldöntése érdekében valamilyen jogorvoslattal élhessen. A döntés hiánya miatt nem nyújthat be fellebbezést, s nem kérhet bírósági felülvizsgálatot sem. Ezen jogorvoslati eszközök igénybevételét ugyanis a törvények – kiemelten az Áe. 62., 71. és 72. §-ai – csak a már meghozott határozat megtámadása céljából teszik lehetővé.

A közigazgatási szerv kártérítési felelősségének bírósági megállapításából eredő fenyegetettsége ugyan valamelyest a határozat túlzott késedelem nélküli kiadására ösztönöz, de nem általánosan. A kár megtérítésére irányuló követelés ugyanis legfeljebb a mulasztás következményeként keletkezett kár utólagos igénylésére nyújt lehetőséget, magának a jogellenes helyzetnek a megszüntetésére nem.

A közigazgatási eljárásban az ügyintézési határidők betartásának garanciális jelentősége van. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama – előre kiszámítható legyen. 

Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. 

(...) Akár kérelemre, akár hivatalból indul tehát az eljárás, a közigazgatási határozat előírt időben történő kiadása jogos magán- és – közvetlenül vagy közvetve – közérdeket szolgál."

A panaszos a közigazgatási hivatal jogerős határozatai ellen felügyeleti intézkedés iránti kérelmet terjesztett elő a Pénzügyminisztériumnál. A Pénzügyminisztérium Illetékek és Önkormányzati Adók Főosztálya megvizsgálta a Komárom-Esztergom Megyei Közigazgatási Hivatal határozatait és az azt megelőző eljárást. Vizsgálata eredményeként megállapította, hogy az ügyben anyagi jogszabálysértés nem történt, felügyeleti intézkedés megtételére nem kerülhet sor.

Mindezekre hivatkozva megállapítottam, hogy a Komárom-Esztergom Megyei Illetékhivatal eljárása visszásságot okozott az általam vizsgált alkotmányos jogokkal összefüggésben, figyelemmel a panaszos törvényes érdekeire is.

Figyelemmel azonban arra, hogy a közigazgatási hivatal vezetője  az ügy kapcsán nyomatékosan felhívta az illetékhivatal figyelmét az ügyiratkezelés szabályainak pontos betartására a konkrét ügyben ajánlást nem teszek és a Hivatalomnál folyó vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2000. február 14.

Gönczöl Katalin