OBH 3597/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése

	        						         Előadó: dr. Fogarassy Edit   

Az eljárás megindulása:

	A panaszos beadványaiban sérelmezte, hogy a Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálatával (RSZVSZ) kötött megállapodás alapján, a szegedi és a nagyfai büntetés-végrehajtási intézetekben végzett "hírszerző - felderítő" munkáért neki járó juttatásokat nem kapta meg. 
Kifogásolta továbbá, hogy a Budapesti Fegyház és Börtönben két alkalommal alaptalanul szabtak ki vele szemben fenyítést fegyelmi eljárásban, ami miatt nem bocsátható feltételes szabadságra. Az egyik fegyelmi üggyel kapcsolatos meghallgatása során pedig a készenléti szolgálat tagjai súlyosan bántalmazták. 
	Mindezekre tekintettel vizsgálatot rendeltem el az ügyben, mely során a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokától a fegyelmi eljárásra vonatkozó iratok megküldését kértem; a belügyminisztert és a fővárosi főügyészt pedig felkértem, hogy folytassák le a hatáskörükbe tartozó vizsgálatokat az együttműködési megállapodásból eredő követelés jogosságát, valamint a fegyelmi eljárások törvényességi felülvizsgálatát és a hivatalos eljárásban való bántalmazás megalapozottságát illetően.

Érintett alkotmányos jogok:

Jogállamiság, jogbiztonság elve (Alkotmány 2. § /1/ bek.);
Védelemhez való jog (Alkotmány 57. § /3/ bek.);
Kegyetlen, embertelen, megalázó elbánás tilalma (Alkotmány 54. § /2/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok:

1978. évi IV. törvény  a Büntető Törvénykönyvről:
225. § Az a hivatalos személy, aki azért, hogy jogtalan hátrányt okozzon vagy jogtalan előnyt szerezzen, hivatali kötelességét megszegi, hatáskörét túllépi, vagy hivatali helyzetével egyébként visszaél, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. (Hivatali visszaélés)
226. § Az a hivatalos személy, aki eljárása során mást tettleg bántalmaz, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. (Bántalmazás hivatalos eljárásban)

1972. évi V. törvény a Magyar Köztársaság Ügyészségéről (Melléklet):
2. A katonai ügyészségi nyomozás kizárólagos hatáskörébe tartoznak:
- a polgári nemzetbiztonsági szolgálatok és a büntetés-végrehajtási szervezet hivatásos állományú tagja által a szolgálati helyen, illetve a szolgálattal összefüggésben elkövetett bűncselekmények.

1979. évi 11. tvr. a büntetések és intézkedések végrehajtásáról:	
7/B. § (1) Az elítéltnek a büntetés-végrehajtási intézet magánelzárás fenyítést kiszabó határozata elleni fellebbezését a büntetés-végrehajtási bíró az iratnak a hozzá érkezésétől számított öt napon belül bírálja el.
(2) A büntetés-végrehajtási bíró végzése elleni fellebbezésnek a fenyítés végrehajtására nincs halasztó hatálya. A fellebbezést az érkezéstől számított öt napon belül kell elbírálni.
21. § (2) A szabadságvesztés végrehajtása során a neveléshez és a büntetésvégrehajtás rendjéhez szükséges fegyelem érvényesül.
33. § (1) Az elítélt köteles - különösen -
c) a büntetés-végrehajtás rendjét, biztonsági és higiéniai követelményeit megtartani, a kapott utasításokat teljesíteni;
42. § (1) A büntetésvégrehajtás rendjét vétkesen megsértő elítélttel szemben - nevelése, valamint a büntetésvégrehajtás rendjének biztosítása érdekében - a következő fenyítések alkalmazhatók:
a) feddés,
d) a személyes szükségletekre fordítható összeg csökkentése,
f) magánelzárás,
(4) A büntetés-végrehajtási intézet magánelzárást kiszabó határozata ellen az elítélt a büntetés-végrehajtási bíróhoz fellebbezéssel élhet. A fellebbezést a határozat közlésekor nyomban be kell jelenteni; a fellebbezésnek a magánelzárás végrehajtására halasztó hatálya van.

11/1996. (X. 15.) IM rendelet a büntetés-végrehajtási intézetekben fogvatartottak fegyelmi felelősségéről:
2. § (1) Fegyelmi vétséget követ el az a fogvatartott, aki a büntetés-végrehajtás rendjét vétkesen megszegi, más fogvatartottat fegyelmi vétség elkövetésére szándékosan rábír, vagy más fogvatartott részére fegyelmi vétség elkövetéséhez szándékosan segítséget nyújt.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott feltételek megléte esetén fegyelmi vétségnek minősül különösen, ha a fogvatartott
c) nem tartja be a büntetés-végrehajtási szervezet (a továbbiakban: bv. szervezet) személyi állománya tagjának, illetve a fogvatartottakkal szemben rendelkezési jogkört gyakorló személyeknek az utasításait,
5. § (2) A fegyelmi felelősség megállapítása esetén kizárólag a Bv. tvr.-ben meghatározott fegyelmi fenyítések alkalmazhatók.
6. § (1) A fegyelmi eljárás során a fogvatartottat meg kell hallgatni.
(2) A fogvatartott a fegyelmi eljárásban jogi képviselőt bízhat meg. Jogi képviselőként ügyvéd járhat el.
(4) A fegyelmi eljárás kezdeményezését, elrendelését, határidejének a meghosszabbítását, az eljárás felfüggesztését - kivéve, ha ennek oka a fogvatartott jogtalan távolléte -, valamint a fegyelmi felelősség tárgyában hozott döntést a fogvatartottal írásban is közölni kell, aki ennek megtörténtét az aláírásával igazolja. Ha a fogvatartott írni, olvasni nem tud, vagy az aláírást megtagadja, a közlés megtörténtét két tanú aláírásával, írásban kell rögzíteni.
7. § (1) A fogvatartott ellen a bv. szervezet személyi állományának a tagja köteles fegyelmi eljárást kezdeményezni, ha fegyelmi vétség elkövetését észleli, vagy fegyelmi vétség elkövetéséről tudomást szerez.
9. § (2) Az elsőfokú fegyelmi eljárást - a 17. § (1) bekezdésének a)-b) pontjaiban meghatározott kivételektől eltekintve - az elrendeléstől számított tizenöt napon belül, a fegyelmi felelősség tárgyában hozott érdemi határozattal kell befejezni.
10. § (1) Fegyelmi eljárás elrendelése esetén a fegyelmi vizsgálat határidejét úgy kell megállapítani, hogy az elsőfokú határozat meghozatalára a 9. § (2) bekezdésében meghatározott határidőn belül sor kerülhessen.
(3) Nem jelölhető ki vizsgálónak az, aki az ügyben a fegyelmi eljárást kezdeményezte, akit az ügyben tanúként kell kihallgatni, továbbá, akitől a cselekmény elfogulatlan megítélése bármely okból nem várható el.
16. § A fegyelmi eljárás során a legfontosabb eljárási cselekményeket - különösen a fogvatartott védekezését, indítványait és a tanúvallomásokat - jegyzőkönyvbe kell foglalni.
17. § (2) Fegyelmi eljárás keretében fegyelmi fenyítés kiszabására csak fegyelmi tárgyalás megtartása esetén kerülhet sor.
21. § (3) A fegyelmi tárgyalás alapján a fegyelmi jogkör gyakorlója - ha nem a 17. § (1) bekezdésének a)-c) pontjaiban foglaltak szerint határoz - fegyelmi fenyítést szab ki.
(5) A fegyelmi fenyítés kiszabását tartalmazó határozatot a fogvatartott előtt szóban ki kell hirdetni, meg kell indokolni, majd részére a határozat egy példányát át kell adni.
(7) A fogvatartott a részére átadott, illetve kézbesített határozaton az átvétel tényét az aláírásával igazolja.
(8) A határozat szóbeli kihirdetése után a fogvatartottat nyilatkoztatni kell, hogy azt tudomásul veszi, vagy ellene panaszt, illetve fellebbezést kíván-e bejelenteni. A fogvatartott nyilatkozatát a részére átadott határozaton írásban is rögzíteni kell.
23. § (1) Az elsőfokú határozat kihirdetésekor a fogvatartott a feddés, vagy a személyes szükségletekre fordítható összeg csökkentése fenyítések ellen a parancsnokhoz panasszal, a magánelzárás fenyítés ellen a büntetés-végrehajtási bíróhoz (a továbbiakban: bv. bíró) fellebbezéssel élhet.	

A megállapított tényállás:

	A panaszos 1996. decembere és 1998. augusztusa között a Szegedi és a Nagyfai büntetés-végrehajtási intézetekben hírszerző - felderítő munkát végzett a BM Rendvédelmi Szervek Védelmi Szolgálatának megbízásából. A titkos együttműködési megállapodás keretében a Szolgálat munkatársa havi 22 000 Ft-ot, csomagot és egyéb kedvezményeket ígért számára. A juttatásokat azonban - néhány csomag kivételével - nem kapta meg. Ezt többször is szóvá tette a védelmi tisztnek, majd közölte, hogy nem dolgozik tovább a Szolgálatnak, mire fogdakörletre helyezték, ahol minden kedvezményt megvontak tőle.

	Időközben a panaszost átszállították a Budapesti Fegyház és Börtönbe, ahol - állítása szerint - 1999. júliusában, zárkaellenőrzés során elvették tőle a csomagban beküldött és engedélyezett gyári vízmelegítőjét. Amikor ezt szóvá tette, a körletfelügyelő közölte vele, hogy megfenyítik. 
A megindult fegyelmi eljárás jegyzőkönyve szerint 1999. július 13-án a fogvatartott megfenyegette a felügyelőt, hogy "fogja be a száját, mert sokat tud róla, és ha megírja a fegyelmi lapot, akkor megy az objektum-vezetőhöz, és mindent kitálal neki." A fegyelmi eljárás során a vizsgáló meg akarta hallgatni, de "a fogvatartott emelt hangon szidta a felügyeletet, és a hangoskodást csak többszöri felszólításra fejezte be. Sértő megjegyzései a többi elítélt előtt alkalmasak voltak a személyi állomány lejáratására." Az 1999. július 29-én tartott fegyelmi tárgyaláson megállapították a fegyelmi vétség elkövetését, és a fogvatartottat 6 havi 50 %-os kiétkezés-csökkentés fenyítésben részesítették. A panaszos a bv-intézet parancsnokához fellebbezett a döntés ellen, mert álláspontja szerint nem követett el fegyelemsértést. A parancsnok augusztus 5-én helyben hagyta az első fokú határozatot. A panaszos sérelmezte egyrészt, hogy nem biztosították számára a jogi képviselet lehetőségét, másrészt, hogy a fenyítés miatt 2000. január 16-án nem bocsátható feltételes szabadságra.

	Az első fegyelmi tárgyalást követően, 1999. július 30-án a panaszos kérelmi lapot adott át a nevelőnek, melyben ez állt: "kérem a nevelő urat, hogy ügyészi, bv.-osztályvezetői, objektumvezetői kihallgatásra szíveskedjék feljegyezni a gépbe. Az ügy sürgős!!! Nem szeretném, ha megint két hónapba telne, mire hajlandó intézkedni az ügyben." A nevelőtiszt az irodában - egy nevelőnő jelenlétében - számon kérte a fogvatartotton a kérelmi lap kritikus hangvételét. A nevelő jelentése szerint a fogvatartott nem is próbált magyarázkodni, hanem emelt hangon szidalmazta az intézetet. Mindkét nevelő felszólította, hogy hagyja abba a kiabálást, és adja vissza a kérelmi lapot, mire a fogvatartott kijelentette, hogy a nevelőnő neki nem parancsol, ez nem az ő dolga,  majd összetépte a lapot. A nevelőnő jelenlétére és a fogvatartott agresszívvá váló magatartására figyelemmel a nevelő felhívta a készenlétet. Az esetet jelentették az objektumvezetőnek, aki elrendelte a fegyelmi elkülönítést.
	A panaszos szerint a nevelők ordítoztak vele, hogy milyen jogon kér ő sürgősséget, 20 nap magánelzárással fenyegették meg, majd felhívták a készültséget. Az irodában különböző gyakorlatokat végeztettek vele, a kezét hátrabilincselték és megverték; majd kivonszolták a folyosóra, és a harmadik emelettől a földszintig rugdosták a veséjét, a hátát, a gyomrát. Azután bevitték az orvosi rendelőbe, mert rosszul érezte magát, de az orvos nem adott neki gyógyszert, noha tudta, hogy szívbeteg és kétszer infarktusa volt. Miután kivitték, kényszerítették rá, hogy szétterpesztett lábakkal egy tartóoszlophoz támaszkodjon és ismételten bántalmazták. A parancsnokhoz címzett és a vizsgálónak átadott beadványában leírta, hogy mi történt vele. Később egy biztonsági tiszt intézkedett, hogy kapjon megfelelő szívgyógyszert.

	A "meghallgatás" után a nevelő kezdeményezte a fegyelmi eljárás megindítását. A vizsgálat során megállapították, hogy az "állítólagos bántalmazásról orvosi látlelet nem készült, de az elkülönítése előtt az orvos megvizsgálta, és fiziológiai elváltozásról, külsérelmi nyomról egyáltalán nem tesz említést." Az intézkedéstől számított 5. napon (augusztus 4-én) nem volt látható külsérelmi nyom. Az augusztus 12-én tartott fegyelmi tárgyaláson megállapították a fegyelmi vétség - személyzet tagjának megsértése - elkövetését, és 20 napi magánelzárást szabtak ki a fogvatartottra. 
Az elítélt fellebbezett a döntés ellen a büntetés-végrehajtási bíróhoz, aki 15 napra csökkentette a magánelzárás tartamát. Az augusztus 17-én kelt végzés indoklásában a bíró rögzítette, hogy "az elítélt elismerte a történteket, védekezésként idegállapotára, magas vérnyomására hivatkozott; cselekményét megbánta, a nevelőktől bocsánatot kért. Az elítéltnek joga van kérelmi lapot kiállítani, ezt azonban nem fenyegető, követelőző stílusban kell megfogalmazni. Az elítélt köteles a kapott utasításokat teljesíteni, annak cél- vagy jogszerűségét nem bírálhatja felül. Tiszteletlen magatartásával, rendzavarásával, a nevelők utasításainak nem teljesítésével súlyos fegyelmi vétséget követett el, mely megalapozza a magánelzárás fenyítés kiszabását." Az elítélt újbóli fellebbezése nyomán a másodfokú bíróság szeptember 15-én helyben hagyta az első fokú határozatot.

	A panaszos beadványában sérelmezte, hogy 1999. július 30-tól szeptember 1-ig a fogdán volt, ártatlanul és összeverve. Állítása szerint a fegyelmi eljárások teljesen alaptalanok voltak, mert a fegyelmi vétségeket nem követte el. A személyzet tagjai megalázták, bántalmazták és minden jogától megfosztották. 
A panaszos 2000. márciusában küldött beadványban újabb fegyelmi döntést kifogásolt. A munkavégzés elmulasztása miatt 3 havi 50 %-os kiétkezés-csökkentést kapott 2000. február 23-án. Ezt a döntést nem tartotta igazságosnak, mert rosszul érezte magát, és úgy tudta, hogy állásidőben van. Panaszai kivizsgálására ügyészi meghallgatást kért.

A vizsgálat megállapításai:

	A megkeresés eredményeként a Belügyminisztérium - az RSZVSZ kizárásával - kivizsgálta az ügyet, és megállapította, hogy az RSZVSZ munkatársa a panaszossal való szolgálati célú együttműködése során megsértette a Szolgálat titkos információgyűjtésére vonatkozó szabályokat, ezáltal fegyelemsértést követett el. Az elévülésre tekintettel a fegyelmi eljárást nem indították meg. Az elítélt és a védelmi tiszt között azonban nem jött létre a Szolgálattal szembeni anyagi követeléseket megalapozó írásbeli megállapodás, amit az akkor hatályos szabályok szerint polgári jogi szerződésbe vagy munkaszerződésbe kellett volna foglalni. A panaszos részére 5000 Ft értékű csomagot küldtek a szabályzatok által lehetővé tett jutalmazás keretében, egyéb kifizetés a Szolgálattól nem történt.
	A fővárosi főügyész tájékoztatása szerint a bv. intézet törvényesen, a 11/1996. IM rendelet szabályainak megfelelően folytatta le a fegyelmi eljárásokat. A fogvatartott feltételes szabadon bocsátására pedig azért nem került sor 2000. január 16-án, mert időközben újabb összbüntetési ítélet érkezett az intézetbe, mely alapján az elítélt legkorábban 2001. januárjában bocsátható feltételes szabadságra. 	
	A fogvatartott ügyészi meghallgatását követően a Budapesti Katonai Ügyészség ill. a Katonai Főügyészség a hivatali visszaélés bűntette és a hivatalos eljárásban bántalmazás vétsége miatt tett feljelentés tárgyában a nyomozást megtagadta. Az első fokú határozat indoklása szerint az elítélt 2000. március 14-én, ügyészi meghallgatásakor elmondta, hogy őt ismeretlen bv. testületi tagok bántalmazták. Kijelentette azonban, hogy a tettlegesség miatt feljelentést nem kíván tenni, és a nyomozás megindításához szükséges, további adatokat nem szolgáltatott. A hivatalos eljárásban bántalmazás vétségének alapos gyanúja így hiányzik. A fogvatartott azonban feljelentést tett két rendbeli hivatali visszaélés bűntette miatt ismeretlen bv. testületi taggal szemben, mert 1999. júliusában és 2000. februárjában jogalap nélkül fegyelmi eljárást folytattak le vele szemben és fenyítéssel sújtották. Az ügyész az iratok alapján megállapította, hogy a fegyelmi eljárások során kellően tisztázták a tényállást, és jogszerűen hozták meg a fegyelmi határozatokat. Ezért 2000. április 27-én, bűncselekmény hiányában a nyomozást megtagadta. Az első fokú határozat elleni panaszt a Főügyészség alaptalannak találta, és 2000. május 26-án elutasította.

	A vizsgálat eredményét összefoglalva megállapítható, hogy az RSZVSZ adott ügyben nem hatóságként járt el, közte és a panaszos között az akkor hatályos szabályok szerint kötelmi jogi jellegű, szerződéses kapcsolat állt fenn, melynek vizsgálata nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe. Szerződésszegés esetén a panaszos a bíróságon kereshet jogorvoslatot, ezt azonban - az írásos megállapodás hiánya miatt - szinte lehetetlen bebizonyítani. 
A bántalmazásra - kegyetlen, embertelen és megalázó elbánásra - vonatkozóan egyrészt nem bizonyítható az alkotmányos visszásság fennállása, másrészt az ügyészi meghallgatáson a panaszos visszavonta a feljelentését.
A jogerős bírói döntéssel lezárult fegyelmi ügyben kiszabott magánelzárás megalapozottsága sem bírálható felül; a fegyelmi eljárások során azonban alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság keletkezett. A 11/1996. IM rendelet 6. § (2) alapján a fogvatartott a fegyelmi eljárásban ügyvédet vehet igénybe. A panaszos állítása és a BVOP által megküldött iratok (690/1999. sz. fegyelmi ügy 1. sz melléklete) alapján megállapítható, hogy a védelemhez való jog sérült az eljárás folyamán: ugyanis a fogvatartott nem igazolta aláírásával, hogy az ellene indított fegyelmi eljárás során nem bíz meg senkit a jogi képviseletével. A fegyelmi határozatok jogszerűsége egyéb tekintetben nem kifogásolható, a törvényesen kiszabott fegyelmi fenyítés nem okozott alkotmányos visszásságot. A panaszos által leírt sérelmekre - utólag íratták alá vele az iratokat, mert nem találták a fegyelmi ügyek anyagát - pedig nincs bizonyítékunk. 

	Mindezekre tekintettel felhívom a Budapesti Fegyház és Börtön parancsnokának figyelmét, hogy a fegyelmi eljárások lefolytatása során minden esetben ügyeljenek az eljárási garanciák betartására, és biztosítsák a fogvatartottak számára, hogy az őket megillető jogokat gyakorolhassák.

Budapest, 2000. szeptember 

                                                                                     Gönczöl Katalin