OBH 3334/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Kántor Ferenc

Az eljárás megindítása

Panaszos beadványában a kárpótlással, valamint a hadigondozással kapcsolatos kérelme teljesítésének elutasítását sérelmezte. 

A beadvány alapján a jogbiztonsághoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bek.), valamint a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1) bek.) megsértésére lehetett következtetni, ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el.

Az ügy tisztázása és iratok rendelkezésemre bocsátása céljából megkerestem a Budapest Főváros Közigazgatási Hivatalát (Közigazgatási Hivatal), valamint a Központi Kárrendezési Irodát (Iroda) is. 

Megállapított tényállás

Panaszos beadványában foglaltak szerint néhai édesapját - Bicskey Bálintot - "... 1945. 01. 19-én a Bp. IX. ker. Határ úton a bevonuló orosz katonák agyon lőtték, mert a kényszermunkára történő szállítás gyűjtőhelyéről megszökött".

1)	Panaszos mint írja, "Az egyösszegű pénzkompenzálás" ügyében az 1994. évi XLV. törvény, valamint a 113/1994. (VIII.13.) kormányrendelet alapján nyújtotta be kérelmét a Budapest XIII. kerület Önkormányzatához. Állítása szerint igényjogosságának bizonyítása céljából csatolta ".. a IX. ker. állami anyakönyvi hivatal közjegyzője által aláírt és lepecsételt 1692/1945.07.12-n kiállított halotti anyakönyvi kivonatot, Házassági anyakönyvi kivonatot, melyre a közjegyző kézzel ráírta, hogy hadigondozás céljából díjmentesen lett kiadva. Tekintettel arra, hogy édesanyám 1982. 06. 02-án meghalt, így semmilyen más irattal nem rendelkezem a hadigondozással kapcsolatban, mint a közjegyző ezirányú aláírásával a két okiraton". 

A hadigondozással kapcsolatos iratok beszerzése érdekében panaszos megkereste a Budapest XX. kerület Önkormányzatát, a Magyar Honvédség Központi Irattárát, a Hadtörténeti Levéltárat,  a "Nyugdíjbiztosítási Intézetet", a Budapest IX. kerületi Önkormányzatot, a "Hadirokkantak Hadiözvegyek és Hadiárvák Országos Nemzeti Szövetségét" is, de megkeresése nem járt eredménnyel. 

Panaszos kérelmét a Budapest Főváros XIII. kerületi Önkormányzata Polgármesteri Hivatalának Szociális Osztálya a III-14593. számú határozatával elutasította. Panaszos az elutasító határozat ellen fellebbezéssel élt.

A fellebbezést a Budapest Főváros Közigazgatási Hivatal Hatósági és Igazgatási Főosztálya bírálta el a 07-12816/2/1998. számú határozatával, mellyel az elsőfokú határozatot helybenhagyta, s felhívta panaszos figyelmét a jogorvoslat lehetőségére. A határozat indokolása szerint "egyösszegű térítésre az a hadigondozásba vett személy jogosult, akinek hadigondozotti pénzellátása került jogellenesen megvonásra. A fellebbező az egyösszegű térítés megállapításához szükséges feltétellel nem rendelkezik, ezért a fellebbezésnek nem adtam helyt". Panaszos a sérelmezett közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát nem kérte. 

2)	Panaszos édesapja életének - a szovjet kényszermunkára hurcolás ideje alatt való - elvesztése miatt kárpótlás iránti kérelmet nyújtott be az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatalhoz (OKKH). 

Panaszos édesapja életvesztésének és az életvesztés körülményeinek bizonyítására csatolta az előző (1.) pontban már hivatkozott számú halotti anyakönyvi kivonatot, továbbá az attól eltérő tartalmú 1690/1995. anyakönyvi számú és 1998. november 11. napján kelt és a Ferencvárosi Önkormányzat anyakönyvvezetője által kiadott halotti anyakönyvi kivonatot, valamint két személy önkormányzat előtt írásban tett, és panaszos édesapja halálával összefüggő körülményekre vonatkozó nyilatkozatát tartalmazó iratokat. 

Panaszos kárpótlás iránti kérelmét KKI a 22-3024874-5006384/2-1998. számú határozatával elutasította arra való hivatkozással, hogy "A kérelmező által előadottak és a csatolt halotti anyakönyvi kivonatból megállapítható, hogy a néhai Bicskey Bálint aknasérülés következtében 1945. 01. 09-én meghalt. Az  igénylő kérelmében előadott életvesztés esete nem tartozik az 1997. évi XXIX. tv. meghatározott kárpótlásra jogosító jogcímek hatálya alá, ezért el kellett utasítanom". A határozat tartalmazta a jogorvoslati lehetőségre való felhívást is. Panaszos - az elutasító határozat kézhezvételét követően - beadványában a KKI elutasító döntését sérelmezte. Panaszos újabb beadványát a KKI tartalma szerint jogorvoslati kérelemnek tekintette, s mivel határozata ellen fellebbezésnek a törvény rendelkezése folytán helye nincs, de a határozat bíróság által felülvizsgálható, ezért a jogorvoslati kérelmet a bírósághoz továbbította. Panaszos sérelmezte, hogy KKI a beadványt keresetnek tekintette, s a bírósági tárgyaláson is kijelentette, hogy beadványát nem tekinti keresetnek, amiért is a bíróság a pert megszüntette.  

A jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

1)	A hadigondozásról szóló 1994. évi XLV. törvény (Hdt.) 10. § (1) bekezdése kimondja, hogy "Az a hadirokkant, hadiözvegy, volt hadiárva, volt hadigyámolt és volt hadigondozott családtag, akinek a korabeli hadigondozó hatóság által megállapított pénzellátását 1944. december 22-ét követően politikai okból megszüntették, vagy szüneteltették, illetve ilyen ellátás iránti kérelmét politikai okból elutasították, az elmaradt pénzellátás kompenzálására egyösszegű térítésre jogosult. Meg kell állapítani az egyösszegű térítést annak a hadirokkantnak és hadiözvegynek, akinek hadigondozotti igényjogosultsága 1991. december 31-e előtt fennállt, de számára pénzellátást ezen időpontot követően állapítottak meg. A pénzellátás politikai okból történő megszüntetése, szüneteltetése, illetve elutasítása bizonyítására dokumentumok hiányában a kérelmező írásos nyilatkozata elfogadható."

A (2) bekezdés úgy szól, hogy "A térítés mértéke:
 	 I. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén	 250 000 Ft,	
 	 II. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén	 200 000 Ft,	
 	 III. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén	 150 000 Ft,	
 	 IV. járadékosztályba sorolt hadirokkant esetén	 100 000 Ft,	
 	 V. járadékosztályba sorolt hadirokkant, valamint a hadiözvegy esetén	 75 000 Ft,	
 	 volt hadiárva, volt hadigyámolt és a volt hadigondozott családtag részére	 50 000 Ft.	

A (4) bekezdés rögzíti, hogy "Volt hadiárva, akit szülője halála miatt, volt hadigyámolt, akit szülője hadirokkantsága miatt, volt hadigondozott családtag, akit unokája, gyermeke vagy testvére halála miatt hadiárvaként, hadigyámoltként, illetve hadigondozott családtagként az 1933. évi VII. tc. alapján hadigondozásba vettek.

Az 1994. évi XLV. törvény végrehajtására kiadott 113/1994. (VIII.31.) kormányrendelet 1. §-ának (1) bekezdése szerint "A hadigondozási igényjogosultság megállapítása iránti eljárás kérelemre indul. Ennek során a kérelmezőnek kell bizonyítani a fogyatkozás, illetve a halál hadi eredetét."

A kormányrendelet 5. §-ának (4) bekezdése úgy rendelkezik, hogy "Ha a Hdt. 10. §-ának (1) bekezdése szerinti tényeket a kérelmező közokirattal nem tudja bizonyítani, a jegyző hivatalból felkérheti a nyugdíjfolyósító szervet - a kérelmező korabeli adatainak pontos feltüntetésével - a pénzellátás 1944. december 22-ét követő megszüntetésének (szünetelésének) bizonyítására."

Az (5) bekezdés kimondja, hogy "A nyugdíjfolyósító szerv az ellátást megállapító szerv megkeresésére saját irataiból bizonyítékokat szolgáltat. A bizonyítékok felkutatásának és szolgáltatásának költségeit a nyugdíjfolyósító szerv részére előzetes megállapodás alapján a Közalapítvány megtéríti."

Mint az idézett jogszabályokból kiderül, az igényjogosultságot a kérelmezőnek kell igazolnia. A vizsgálat feltárta, hogy panaszos kérelmét bizonyítékokkal alátámasztani nem tudta, ugyanis olyan iratot, mely bizonyítaná, hogy őt mint hadiárvát a korabeli hadigondozó hatóság hadigondozásba vette volna, hadiárvává nyilvánította volna, sem az első-, sem a másodfokú eljárás során becsatolni nem tudott. Ugyanis nincs nyoma a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságnál annak, hogy néhai édesanyja hadiözvegyi járadékban részesült volna. Édesanyja hadiözvegyi ellátásának bizonyítására pedig "... a hadigondozási ügyben díjmentes"-en kiadott" feljegyzéssel ellátott panaszos által becsatolt halotti anyakönyvi kivonat - melyet panaszos állításától eltérően nem közjegyző írta alá és nem közjegyző pecsételte le - nem elegendő bizonyíték. 

A vizsgálat megállapítja, hogy panaszos egyösszegű pénzkompenzálásra irányuló kérelmét elutasító és panaszos által kifogásolt közigazgatási határozatban foglalt döntés a hatályos jogszabályoknak megfelel. Az ügyben eljáró hatóságok panaszos alkotmányos jogát nem sértették meg.

2)	Az 1997. évi XXIX. törvénnyel módosított 1992. évi XXXII. törvény 2. §-ának (1) bekezdése és annak d) pontja szerint "Egyösszegű kárpótlás jár az élet elvesztéséért, ha a sérelmet szenvedett a deportálás (2/A. §) vagy a kényszermunka (2/B. §) ideje alatt halt meg."

A (3) bekezdés úgy szól, hogy "A kárpótlásra az élő özvegy, a sérelmet elszenvedő élő gyermeke és az élő szülő, ezek hiányában - a kárpótlás összegének felére - az élő testvér jogosult."

A (4) bekezdés elrendeli, hogy "Több jogosult esetén a kárpótlás összegét az özvegy, a gyermekek és a szülők között csoportonként és a csoporton belül egyenlő arányban kell felosztani. Ezt a rendelkezést kell alkalmazni arra az esetre is, ha a kárpótlásra több testvér jogosult."

A vizsgálat megjegyzi, hogy a hivatkozott törvény szerinti életvesztés esetén járó egyösszegű kárpótlás mértéke 30.000 Ft, mely több jogosult esetén a hivatkozott jogszabályok szerinti jogosultak között megosztásra kerül. 

Az 1992. évi XXXII. törvény végrehajtására kiadott 111/1992. (VIII.1.) kormányrendelet 1. §-ának (2) bekezdése rögzíti, hogy "Ha a kérelmet özvegy, gyermek, szülő, testvér vagy az egyházmegye terjeszti elő, a rokoni kapcsolat tényét, továbbá a sérelmet elszenvedő halálát okirattal kell bizonyítani." Az 1997. évi XXIX. törvény végrehajtására kiadott 103/1997. (VI.13.) kormányrendelet 1. §-ának (3) bekezdése pedig előírja, hogy "Az igény alapjául szolgáló sérelem elszenvedését és a jogosultság egyéb feltételeit a kérelmezőnek kell bizonyítania."

A vizsgálat feltárta, hogy a KKI a tényállásban már jelzett - panaszos által becsatolt édesapja halotti anyakönyvi kivonatát (melyben a halál okaként "aknasérülés" van feltüntetve), valamint ugyancsak a panaszos által csatolt és édesapja halálának körülményeire való két tanú írásos nyilatkozatát, továbbá panaszos édesapja halálának körülményeire való nyilatkozatát - nem tartotta alkalmasnak annak bizonyítására, hogy panaszos édesapja a már hivatkozott törvény 2. § (1) bekezdésének d) pontja alá eső módon vesztette volna életét. A KKI megállapította a csatolt halotti anyakönyvi kivonat alapján, hogy panaszos édesapja elhalálozásának oka nem tartozik az 1999. évi XXIX. törvényben meghatározott kárpótlásra jogosító jogcímek hatálya alá, ezért panaszos kérelmét elutasította. 

A vizsgálat feltárta, hogy panaszos állította - de okirattal nem bizonyította - hogy édesapja a többször módosított 1992. évi XXXII. törvény 2. § (1) bekezdésének d) pontjában meghatározott módon vesztette volna életét. Ezért a vizsgálat megállapította, hogy a KKI, panaszos kérelmét elutasító döntése jogszerű, eljárása panaszos alkotmányos jogát nem sértette. Ugyanez a megállapítás vonatkozik a KKI-nak arra az eljárási cselekményére is, amellyel a már említett elutasító határozatát sérelmező panaszosi beadványt tartalma szerint ítélte meg, s azt határozata törvényességének felülvizsgálatát igénylő kérelemnek tekintette, s így a panaszosi beadványt az államigazgatási határozat törvényességének felülvizsgálatára jogosult bírósághoz továbbította.

Tekintettel arra, hogy panaszos alkotmányos jogát sem az egyösszegű pénzkompenzálás iránti kérelme - sem  a kárpótlás iránti kérelme - intézése során eljáró hatóságok nem sértették meg, ezért panaszos beadványát alkotmányos visszásság hiányában el kellett utasítanom. 

Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, a Központi Kárrendezési Iroda főigazgatóját, valamint a Budapest Főváros Közigazgatási Hivatalát is tájékoztattam.  

Budapest, 2000. április 25.

Dr. Polt Péter