OBH 3156/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	A panaszos beadványában sérelmezte, hogy más büntetésvégrehajtási intézetbe történő áthelyezési kérelmeit sorozatosan elutasították. Családtagjai Budapesten élnek, a nagy távolság  és utazási költségek miatt velük és gyermekével nem tud találkozni.
	A panaszban foglaltakra figyelemmel alkotmányos visszásság gyanúja miatt vizsgálatot rendeltem el, ennek keretében  a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokától tájékoztatást kértem.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamiság, jogbiztonság elve, tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § (1) bek.) 
Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5) bek.) 
 
Alkalmazott jogszabályok: 
1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról 
	24. § A szabadságvesztést a bíróság által meghatározott fokozatban - fegyházban, börtönben vagy fogházban - és a büntetés-végrehajtási szervezet által kijelölt, lehetőleg az elítélt lakóhelyéhez legközelebb eső büntetés-végrehajtási intézetben hajtják végre. A fegyház a börtönnél, a börtön a fogháznál szigorúbb végrehajtási mód. 
	32. § A szabadságvesztés végrehajtása alatt az elítélt elveszti a személyi szabadságát; az állampolgári kötelességei és jogai annyiban szünetelnek, illetve korlátozottak, amennyiben erről az ítélet vagy törvény rendelkezik. 
 21/1994. (XII. 30.) IM rendelet a büntetés-végrehajtási intézetek kijelöléséről 
	9. § Ha az elítéltet a Tvr. 24. §-a alapján a lakóhelyéhez legközelebbi - a végrehajtási fokozatnak megfelelő - büntetés-végrehajtási intézetben nem lehet elhelyezni, a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka a végrehajtásra az 5-7. §-okban foglaltaktól eltérő más büntetés-végrehajtási intézetet is kijelölhet. 
 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól 
	6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggő ügyében - hivatalból vagy kérelemre - azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetője dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggő ügyében - a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül - személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetőitől vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat. 
	(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetoje hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el. 
	(3) Ha jogszabályban meghatározott esetekben a fogvatartott ügyében az országos parancsnok döntött, a panaszt az igazságügyminiszter bírálja el. 
	(4) A panaszt a fogvatartott a döntés közlésétől, illetve a döntés elmulasztásától számított tizenöt napon belül terjesztheti elő. Ha a fogvatartott a panasz megtételében akadályoztatva volt, a tizenöt napos határidő az akadály megszünésétől számít. 
	(5) A panaszt tizenöt napon belül kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A panasz elbírálásáról a fogvatartottat tájékoztatni kell. 
	7. § A fogvatartott a fogvatartásával kapcsolatos ügyében - a 6. §-ban foglalt jogorvoslati lehetőségek mellett - közvetlenül fordulhat 
 a) a büntetés-végrehajtás törvényességi felügyeletét ellátó ügyészhez, kérheti az ügyész általi meghallgatását; 
b) a fogvatartás alatt gyakorolható állampolgári jogainak a sérelme esetén az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, illetve a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosához; 
c) személyes adatainak kezelésével vagy a közérdekű adatok megismeréséhez fűződő jogainak gyakorlásával összefüggő jogsérelem esetén az adatvédelmi biztoshoz. 
	31. § (1) A szabadságvesztés végrehajtására a jogszabályokban foglalt feltételeknek megfelelő intézetet az Országos Parancsnokság illetékes szervezeti egységének a vezetője jelöli ki. 
(2) Az elítélt az (1) bekezdés rendelkezésétől eltérő intézetbe - a kijelölésre jogosult engedélye alapján - akkor szállítható, ha 
a) a kijelölt intézetben nincs férőhely; 
b) a más intézetben való elhelyezés biztonsági okból indokolt; 
c) az elítélt más intézetben való elhelyezését kérte; 
d) a megfelelő foglalkoztatására csak más intézetben van lehetőség; 
e) jogszabály így rendelkezik. 

A vizsgálat megállapításai: 
	Megkeresésemre a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoka arról tájékoztatott, hogy a panaszos 1998. május 18-tól tölti szabadságvesztés büntetését a Sopronkőhidai Fegyház és Börtönben. Azóta négy esetben adott be áthelyezési kérelmet, mindannyiszor a Budapesti Fegyház és Börtönbe történő átszállítását kérte és azt a kapcsolattartás nehézségeivel indokolta. Kérelmét valamennyi alkalommal elutasították, az elutasítás oka a kapcsolattartásának a rendezetlensége, továbbá a budapesti bv. intézet túlzsúfoltsága volt.
Az átszállítási kérelmek ügyében az első és másodfokú döntéseket határozati formában hozták, ezekben az indokolás és a  jogorvoslati lehetőség valamennyi esetben szerepelt.
A panaszos az elutasító döntések ellen két esetben jelentett be panaszt, utoljára 1999. augusztus 10-én. Ezt a panaszt az országos parancsnokság az egész országból, nagy számban érkező hasonló kérelmek miatt csak 1999. október 12-én bírálta  és utasította el.
	A tájékoztatás szerint a panaszos kapcsolattartása a rokonaival igen ritka levélváltásban merült ki, élettársával a kapcsolat felvételére nem is törekedett. A sopronkőhidai intézetben való elhelyezése óta öt alkalommal,  megközelítőleg egy-egy hetet töltött megőrzés céljából a Budapesti Fegyház és Börtönben, és ezekben az esetekben sem kérte a hozzátartozóival való találkozás, a látogatás engedélyezését.
	A hatályos jogszabályok szerint az elitélt fogvatartási helyét a büntetésvégrehajtási szervezet jelöli ki. Az elitéltet megillető jogok nem terjednek ki a fogvatartási hely megválasztására. A büntetésvégrehajtásról szóló törvényerejű rendelet  úgy rendelkezik, hogy a szabadságvesztés büntetést lehetőleg az elitélt lakóhelyéhez legközelebbi - megfelelő  fokozatú - intézetben  kell  végrehajtani. A  viszonylagos közelségre vonatkozó 
lehetőséget azonban nem minden esetben lehet biztosítani. A büntetésvégrehajtási intézetek földrajzi elhelyezkedése, végrehajtási fokozata, férőhelye, a fogvatartottak eltérő körülményei, a munkáltatás szempontjai mind olyan tényezők lehetnek, amelyek az elitélt elhelyezését e vonatkozásban érdemben befolyásolhatják.
	Az a körülmény, hogy a jogszabály csak lehetőségként tartalmazza  a  büntetésnek  a  lakóhelyhez  legközelebbi  végrehajtását, nem jelenti viszont azt, hogy a döntéshozó indoklás nélkül vagy a jogorvoslati lehetőség biztosítása nélkül elutasíthatja az erre irányuló kérelmet. Az Alkotmány a jogorvoslathoz való jogot az alkotmányos alapjogok között rögzíti. Az, hogy az 57. § (5) bekezdése szerint a jogorvoslati jogot mindenki "a törvényekben meghatározottak szerint" gyakorolhatja, utalás az eltérő szabályozási lehetőségekre. A büntetések és intézkedések végrehajtásának menetében azonban a jogorvoslati jog  - mint alkotmányos alapjog - megköveteli, hogy  az elítélt helyzetét, jogait  befolyásoló határozat elleni jogorvoslat esetén megfelelő fórumrendszer biztosítsa a  döntés helyességének, törvényességének felülvizsgálatát, a döntés megváltoztatásának vagy hatályon kívül helyezésének lehetőségét.
	A 6/1996 (VII. 12 ) IM rendelet a fogvatartással összefüggő kérdésekben a panasz vagy kérelem előterjesztésének  lehetőségeit, formáit, a jogorvoslatra irányuló előterjesztés elbírálására jogosult szervezeti vezetői szinteket  részletesen szabályozza, ezzel megteremti a jogorvoslathoz való jog érvényesülésének feltételeit.
	Vizsgálatom során a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokának tájékoztatását elfogadtam és nem vontam kétségbe a panaszos áthelyezési kérelme elutasításának indokoltságát sem. Ugyanakkor megállapítottam, hogy az áthelyezés elutasítása ellen 1999. augusztus 2-án előterjesztett panasz elbírálása során a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága túllépte a panasz elbírálására nyitvaálló - a 6/1996. /VII. 12 / IM rendelet 6. § /5/ bekezdésében rögzített - legfeljebb 45 napos határidőt, és ezzel a jogorvoslathoz való joggal összefüggésben visszásságot okozott. Ez a késedelem utólag orvosolhatatlan és a visszásság csekélyebb súlyú, mert a panasz elbírálása, ha késedelmesen is, de megtörtént. Ezekre tekintettel ajánlást nem tettem és vizsgálatomat lezártam.

Budapest, 2000. február 14.

Dr. Polt Péter