OBH 3091/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Kovács Zsolt

Tárgy: a település állandó lakosainak
önkormányzati előnyben részesítése
Az eljárás megindulása:

Balatonalmádiban üdülőingatlannal rendelkező budapesti lakos azért fordult panasszal az Országgyűlési Biztos Hivatalához, mert az önkormányzat az önkormányzati tulajdonú strandok bérletárainak meghatározásakor a település lakói között megengedhetetlen különbséget tettek.

Az Alkotmányban deklarált diszkrimináció tilalmának elve sérelmének veszélye miatt vizsgálatot indítottam, és megkerestem az önkormányzat jegyzőjét, hogy az önkormányzat álláspontjáról tájékoztasson.

A tényállás:

A Balatonalmádi Önkormányzat a 85/1999.(IV.29) számú határozatában döntött a vállalkozói üzemeltetésű, önkormányzati tulajdonú strandok belépőinek áráról, mely szerint:  

a felnőtt napi belépő					  200 Ft
a felnőtt heti bérlet					1200 Ft
a felnőtt idénybérlet helyi lakos				1000 Ft
a felnőtt idénybérlet nem helyi lakos			4000 Ft
a gyermek, diák napi belépő				  100 Ft
a gyermek heti belépő					  600 Ft
a gyermek idénybérlet helyi lakos			 	      0 Ft
a gyermek idénybérlet nem helyi lakos		  	 200 Ft

A panaszos azt kifogásolta, hogy az önkormányzat a helyi lakosok számára az idénybérlet vásárlás lehetőségét 1000 Ft-ért, míg az üdülőingatlannal rendelkező ideiglenes lakosoknak 4000 Ft-ért biztosította. Álláspontja szerint ez a különbségtétel jogellenes, mert az önkormányzat a település választópolgárainak úgy ad kedvezményt, hogy annak árát az üdülőtulajdonosokkal fizetteti meg, akik egyébként is magas összegű helyi adóval járulnak hozzá a település fenntartásához.

Az Önkormányzat a 87/1999.(IV.29) számú határozatában arról is döntött, hogy az üdülőingatlannal rendelkezők a szezon után ingatlanonként maximum 2 db idénybérlet árának 50 % -át visszaigényelhetik, amennyiben nincsen helyi adó tartozásuk. A visszaigénylésre a tulajdonos és házastársa, illetve leszármazottai jogosultak, és annak határideje november 15.

Az  alkalmazott jogszabályok:

A Magyar Köztársaság Alkotmánya

70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv.

16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

9/1990. (IV. 25.) AB határozat

Az Alkotmány 70/A § (1) bekezdésében megfogalmazott megkülönböztetési tilalom értelmezésével az is megállapítható: a diszkrimináció tilalma nem jelenti azt, hogy minden, még a végső soron nagyobb társadalmi egyenlőséget célzó megkülönböztetés is tilos. A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni.
Az Alkotmánybíróság a fenti ügy kapcsán szükségesnek tartja megállapítani: az azonos személyi méltóság jogából esetenként következhet olyan jog is, hogy a javakat és esélyeket mindenki számára (mennyiségileg is) egyenlően osszák el. De ha valamely - az Alkotmányba nem ütköző - társadalmi cél, vagy valamely alkotmányos jog csakis úgy érvényesíthető, hogy e szűkebb értelemben vett egyenlőség nem valósítható meg, akkor az ilyen pozitív diszkriminációt nem lehet alkotmányellenesnek minősíteni.

A vizsgálat megállapításai

A panaszos az önkormányzat döntését a településen állandó bejelentett lakcímmel nem rendelkező üdülőtulajdonosok hátrányos megkülönböztetése miatt kifogásolta.

A beszerzett iratokból megállapítottam, hogy az önkormányzat a belépők különböző fajtái árának meghatározásakor többféle szempontot vett figyelembe. A strandot csak alkalmi jelleggel igénybe vevők fizetik a legmagasabb összeget, a heti bérlet a nyaralók számára már tartalmaz kedvezményt, míg az üdülőhelyen huzamosabb időt eltöltő üdülőtulajdonosok, és családtagjaik számára lehetővé tett idénybérlet fajlagosan még nagyobb kedvezménnyel teszi lehetővé a strand igénybe vételét. A gyermekek, és a 70 éven felüliek minden esetben további kedvezményekre jogosultak. Az a körülmény, hogy az állandó lakosok a szezon teljes időtartamában jelentősen nagyobb kedvezménnyel, a helyi lakos gyermekek pedig ingyenesen vehetik igénybe a szolgáltatást, nem okoz a többi vendéggel szemben hátrányos megkülönböztetést.

Az Alkotmánybíróság állampolgári indítványokra több üdülőhelyi település önkormányzatának a kötelező közszolgáltatások igénybevételéről alkotott rendeletét megvizsgálta, és megállapította, hogy alkotmányellenesek azok a szakaszok amelyek az üdülőtulajdonosok által fizetendő díjat - az állandó lakosokra vonatkozó díjakkal szemben - hátrányos megkülönböztetéssel határozták meg. A Balatonalmádi Város Önkormányzata által hozott határozatok azonban nem valamely kötelező közszolgáltatás igénybevétele során fizetendő díjról határoztak, hanem egy szabadon választható szolgáltatás díjairól, melyben nem csak önkormányzati tulajdonú szolgáltató működik a településen. 
A panaszos jelezte, hogy álláspontja szerint minden jogalapot nélkülöz a helyi, és nem helyi lakosok közötti különbségtétel, különös tekintettel arra, hogy az üdülőtulajdonosok magas összegű helyi adót fizetnek.

A szolgáltatás díjának meghatározásakor a szolgáltatás, ellenszolgáltatás értékazonosságának az elvéből kell kiindulni, amely gazdaságossági számítások alapján állapítható meg. Ebben figyelembe kell venni a szolgáltatás növekvő színvonalú fenntartásának költségeit, és a várható látogatók számát, és számos egyéb gazdasági tényezőt. Leegyszerűsítve, a költségek és a látogatók számának hányadosa egy olyan viszonyszámot ad meg, amely alapján már van lehetőség az egyszeri, illetve különböző rendszerességgel visszatérő vendégek által fizetendő díj meghatározására.

Álláspontom szerint nem okoz hátrányos megkülönböztetést az a tény, hogy a település állandó lakossága - amely a tényleges lakóhelyén nem csupán az üdülőhely előnyeit élvezi, de annak valamennyi hátrányát is el kell szenvednie - kedvezményben részesül. Nem jogellenes a megkülönböztetés az azonos személyi méltóság jogából fakadóan sem, mert települési önkormányzat az állandó lakosok személyi jövedelemadójának meghatározott százalékát kapja vissza a költségvetésből, míg az üdülőtulajdonosok után járó - az esetek jelentős részében  nagyobb összegű - jövedelemadó szintén az állandó lakóhelyük szerinti önkormányzatot illeti meg, azaz abból az üdülőhelyi önkormányzatot nem részesül.

Az üdülőtulajdonosok azon része, akik a szezonban az átlagos, évi rendes szabadságot meghaladó ideig tartózkodnak az üdülőben, (tehát a nyugdíjasok, illetve akik a nyaralást más családtagok, rokonok ismerősök, egyéb vendégek részére nem engedik át) további kedvezményben részesülhetnek a 87/1999 határozat alapján, így üdülőingatlanonként maximum 2 fő számára a szezonbérlet tényleges ára 2000 Ft.

Tekintettel arra, hogy az önkormányzat a strandbelépők árának meghatározásakor tulajdonosi, illetve árhatósági jogokat gyakorol, ezért döntéseinek összegszerűségére vonatkozó felülvizsgálatára csupán bíróság jogosult. 

Tekintettel arra, hogy az önkormányzati határozat diszkriminációjára vonatkozó panaszát az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. §-a szerint kivizsgáltam, és megállapítottam, hogy az önkormányzati határozatok nem okoztak hátrányos diszkriminációt, az eljárásomat alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság hiányában megszüntettem, és a panaszost álláspontomról tájékoztattam.

Budapest, 1999. november 1.

Dr. Polt Péter