OBH 2932/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az  eljárás megindulása:
	Panaszos beadványában sérelmezte, hogy előzetes letartóztatása alatt a Pápai Rendőrkapitányságon kihallgatásakor nem lehetett jelen védő, az előre elkészített jegyzőkönyv aláírására bántalmazással kényszerítették. Több esetben fordult panasszal a Pápai Ügyészséghez és a rendőrséghez, de válaszra sem méltatták.
	A panaszban foglaltak alkotmányos jogok sérelmére utaltak, ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében a Veszprém Megyei Főügyészt az ügy kivizsgálására és tájékoztatásra kértem fel.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz  való jog ( Alkotmány. 2.§ /1/ bek. )
Embertelen, megalázó bánásmód tilalma ( Alkotmány 54. § /2/ bek. )
Védelemhez való jog (Alkotmány 57. § / 3 / bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról (Be.)
	47. § Védő részvétele a büntetőeljárásban kötelező, ha
a) a bűncselekményre a törvény öt évi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetést rendel;
b) a terheltet fogva tartják, az őrizetbevételt kivéve;
c) a terhelt süket, néma, vak, kóros elmeállapotú vagy a magyar nyelvet nem ismeri;
d) az eljárást a jogszabály megszegésével külföldön tartózkodó terhelt ellen folytatják;
f) e törvényben meghatározott egyéb esetekben.
	48. § (1) Védőt elsősorban a terhelt hatalmazhat meg. A meghatalmazásról a terhelt törvényes képviselője vagy nagykorú hozzátartozója is gondoskodhat; a meghatalmazásról a terheltet értesíteni kell.
	(2) A terhelt a meghatalmazást mind az általa, mind a más által meghatalmazott védőtől megvonhatja.
	49. § (1) A hatóság védőt rendel ki, ha a terheltnek nincs meghatalmazott védője és a védelem kötelező.
	60. § (1) A bizonyítékok felderítése, összegyűjtése és biztosítása során e törvény rendelkezései szerint kell eljárni. Jogszabály előírhatja a bizonyítási cselekmények elvégzésének, így különösen a bizonyítási eszközök rögzítésének és megvizsgálásának meghatározott módját.
	(2) Erőszakkal, fenyegetéssel vagy más hasonló módon senkit sem szabad vallomásra kényszeríteni.
	(3) Az e törvény rendelkezéseivel ellentétesen lefolytatott bizonyítás eredménye bizonyítékként nem vehető figyelembe.

A vizsgálat megállapítása:
	Megkeresésemre a Veszprém Megyei Főügyészség vezetőhelyettese arról tájékoztatott, hogy a panaszost  és további nyolc személyt lőfegyverrel visszaélés büntette és más bűncselekmények alapos gyanúja miatt 1999. március 29-én a hajnali órákban  a Veszprém Megyei Rendőr-főkapitányság Beavatkozó Alosztálya állította elő, majd a Pápai Rendőrkapitányság vette őrizetbe. A rendelkezésre álló adatok szerint a panaszos és társai  őrizetbevételét  az  indokolta,  hogy   orvvadászattal, az így szerzett vadhús értékesítésével, továbbá nem állandóan lakott épületekbe történt betörések elkövetésével voltak gyanúsíthatóak. Az elfogásról és előállításról készített rendőri jelentés szerint a panaszost panasz és sérülésmentesen adták át a Pápai Rendőrkapitányság fogdájának.
	A panaszos első kihallgatására még az őrizetbevétel napján sor került, a kihallgatásról készített jegyzőkönyv tartalmazza a jogaira történt kioktatást, közöttük a vallomás megtagadásának, védő meghatalmazásának lehetőségét, illetve a védő kirendelésére vonatkozó kérelem jogát. A panaszos a védő kérdésében később kivánt nyilatkozni, a jogokra történt figyelmeztetéseket saját kezűleg aláírta.
	Gyanúsítottként - folytatólagosan - 1999. március 30-án hallgatták ki, a jogokra történt figyelmeztetése ismételten megtörtént. A panaszos ez alkalommal úgy nyilatkozott, hogy feltáró jellegű vallomást kiván tenni, amit 9 oldalas jegyzőkönyvben rögzítettek.
	Miután a büntetőeljárásról szóló törvény 47.§-a szerint a védelem fogvatartás esetén - az őrizet kivételével - kötelező, a tervezett előzetes letartóztatására figyelemmel a Pápai Rendőrkapitányság a panaszos részére védő kirendelésére intézkedett, a védőt a letartóztatás elötti bírói meghallgatás időpontjáról értesítették. A panaszos a bíróság elött úgy nyilatkozott, hogy a rendőrségen tett vallomását fenntartja, a bűncselekmények  elkövetésének indokaként a megélhetést hozta fel.
	A Veszprém Megyei Főügyészség -tájékoztatás szerint- 1999. április 13-án a Pápai Rendőrkapitányság fogdájában ügyészi felügyeleti ellenőrzést hajtott végre, ennek keretében minden fogvatartott személyt meghallgattak. Panaszos sem ekkor, sem a letartóztatása elötti bírósági meghallgatása során nem tett említést arról, hogy vallomását kényszer hatása alatt tette volna meg.
	Panaszos 1999. május hónap közepétől kezdődően több beadványban kérte szabadlábra helyezését a Pápai Ügyészségtől, majd írásban kijelentette, hogy beismerő vallomása csak részben felel meg a valóságnak. 1999. május 31-én kelt, a Legfőbb Ügyészséghez címzett beadványában már azt sérelmezte, hogy előállítása során bántalmazták, és a beismerést tartalmazó, előre elkészített jegyzőkönyv aláírására bántalmazással, fenyegetéssel kényszerítették. A Legfőbb Ügyészség a beadványt kivizsgálás céljából Veszprém Megyei Főügyészség Nyomozó Hivatalának megküldte. 
	A Pápai Városi Ügyészség a  panaszost a vádemelés elött 1999. június 23-án hallgatta ki, ennek során elismerte, hogy engedély nélkül tartott birtokában lőfegyvert és részt vett az illegálisan kilőtt vadak feldolgozásában. Ez alkalommal kérdésre úgy nyilatkozott, hogy korábbi vallomását nem erőszak vagy fenyegetés hatására tette.
	A Veszprém Megyei Főügyészség Nyomozó Hivatala kényszervallatás és hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége miatt  a panaszos részéről a Legfőbb Ügyészséghez tett feljelentés alapján, - de a panaszos eltérő, esetenként ellentmondó nyilatkozatait is mérlegelve - az ügyben a nyomozás teljesítését bűncselekmény alapos gyanújának hiányában megtagadta. A határozat ellen bejelentett panaszt az ügy felülvizsgálata során megállapított tényekre figyelemmel a megyei főügyészség elutasította. A rendelkezésemre álló tájékoztatás szerint a nyomozás megtagadása illetve az ez ellen bejelentett panasz elutasítása  alapos mérlegelés és megnyugtató módon történt kivizsgálás eredménye. Ettől függetlenül a panaszos a szóbeliségen és közvetlenségen alapuló bírósági eljárásban további jogorvoslathoz juthat, ha állításait a bíróság tényként elfogadja.
	A panaszos tájékoztatása szempontjából szükséges rámutatnom arra, hogy a büntetőügyekben eljáró hatóságok, így az ügyészi szervek is a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra  váró  tényállás  szempontjából  mi  a  jelentős adat vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el. Tekintettel arra, hogy az  országgyűlési biztos nem büntetőügyben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyekben hozott döntések, határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a  hatóságok helyett történő, vagy további mérlegelésére. Ezekre figyelemmel a Veszprém megyei ügyészi szervek döntéseinek megalapozottságát nem vontam kétségbe.
	A vizsgálatom során beszerzett adatok alapján megállapítottam, hogy a panaszossal szemben törvényes módon jártak el, állampolgári és a büntetőeljáráshoz kötődő, őt megillető jogok nem sérültek, ezért vizsgálatomat visszásság hiányában, ajánlás nélkül lezártam.

Budapest, 1999. november 15.

Dr. Polt Péter