OBH 2766/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Nagy Tiborné

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azzal fordult az országgyűlési biztoshoz, hogy a Dunakeszi Vizeskertek városrészen lévő ingatlanát a 2. sz. főút átépítése óta a csapadékvíz veszélyezteti. A nagymennyiségű csapadék a talajt kimossa, meggyengíti a kerítése lábazatát és mély árkokat váj a telkén. A víz véleménye szerint szennyvízzel keveredik. Több éve fordul az önkormányzathoz és különböző hatóságokhoz, eredménytelenül.
	Vizsgálatomat az Alkotmány 18. §-ában foglalt, az egészséges környezethez és a 13. § (1) bekezdésében foglalt, a tulajdonhoz való jog megsértésének gyanúja miatt indítottam.
	A panaszos által rendelkezésemre bocsátott dokumentumokon kívül a Közép-Duna-Völgyi Környezetvédelmi Felügyelőségtől, Dunakeszi város polgármesterétől, és a városi tisztifőorvostól kért tájékoztatások és iratok alapján folytattam le vizsgálatomat.

Alkalmazott jogszabályok:
•	1995. évi LVII. törvény a vízgazdálkodásról
•	1995. évi III. törvény a környezet védelméről
•	1990. évi LXV. törvény az önkormányzatokról
•	123/1997. (VII.18.) Korm. rendelet a vízhálózatok, a távlati vízbázisok, valamint az ivóvíz-ellátást szolgáló vízilétesítmények védelméről

A megállapított tényállás:
	A panaszosnak Dunakeszi Vizeskertek részén két ingatlana van, egy családi házzal beépített lakóingatlana, és egy külterületi földrészlet. A két telek közti 5154 hrsz-ú út egyben a település kül- és belterületének a határa. A Vizeskertek a 2-es sz. főút és a Duna közötti terület, amelyen át a 2-es útról a csapadékvizet a Dunába vezették. A terület elválasztott csatornarendszerrel rendelkezik, a csapadékvizet zárt csatornába, illetve a nyílt árokban vezették el.
	A 2-es út szélesítésével, illetve a városközpont fejlesztésével egyre több burkolt területről egyre több víz koncentrálódott a kb. 80 éve kisebb igénybevételre méretezett elvezető rendszerre. A külterületi rész egyébként "A" zónájú hidrogeológiai védőövezet, amely a Budapestet ellátó vízbázist hivatott védeni, egyben a Duna árterülete.
A 90-es években a mezőgazdasági rendeltetésű területet privatizálták. Korábban a gödi termelőszövetkezet tulajdonában és kezelésében állt a terület, és azon a csapadékvíz elvezetésének - közvetlenül a Dunába - nem volt akadálya.
	A privatizáció alkalmával a természetben meglévő viszonyokkal nem számoltak, és a vízfolyásnak sem külön helyrajzi számra vétele, esetleg közterületté lejegyzése, de térképi feltüntetése sem történt meg. A helyszínt és a körülményeket jól ismerő érintett eladók és vevők sem tettek ennek érdekében semmit. Így a parcellázás és privatizálás után a magántelkeken folyt át a víz egyre mélyebb árkot vájva magának, mivel a zárt csatorna kivezetéséből, a rövid nyílt árokszakaszból a víz spontán folyt tovább a Duna irányába. 
Azok a feltételezések, amelyek ebbe az elvezetőrendszerbe való illegális szennyvíz-bekötésekről születtek, nem bizonyosodtak be.
	A város önkormányzata a területen a csapadékvíz elvezetését vízjogi engedély alapján - más nyomvonalon, mint a korábbi - megoldotta. Az új nyomvonal kijelölésével a panaszolt területen a víz már nem folyik át. Zárt csapadékcsatorna, nyílt árokrendszer vezeti a vizeket a befogadó patakba, majd a Dunába.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszolt terület Dunakeszin a Vizeskertek néven ismert dunai ártér és be nem építhető, mezőgazdasági művelésre is csak a vízgazdálkodási törvény és kormányrendeletének az "A" zónájú hidrogeológiai védőövezetre vonatkozó szabályai szerint használható terület. Ennek a területnek a belterületi határvonalon a lakóházas beépítése, valamint a külterületi határvonal és a Duna közé eső részének hobbykertes használata jelentősen megváltoztatta a korábbi, rendeltetésszerű használatot. Ennek következménye, hogy a csapadékvíz talajra érkezésének helyén való elszikkadása jelentős mértékben csökkent és nőtt a koncentráltan, nagy vízhozammal elfolyó víz mennyisége. Az ennek az útjában álló mesterséges akadályok - például kerítéslábazat, "magánföldgátak" a vizek visszatartását, pangását eredményezik. A területet nem véletlenül nevezik Vizeskertnek, a név a valóságos állapotot tükrözte. Az át nem gondolt parcellázás és privatizáció, a beépítés és burkolás növelése, a zöldterület csökkenése vezetett ahhoz az állapothoz, amely a panaszt kiváltotta.
	Megállapítottam, hogy a helyzet felszámolására, utólagos kezelésére az önkormányzat intézkedése célravezető volt, a panaszt megoldotta. A Vizeskertek városrészben kialakult helyzetben a panaszos alkotmányos jogaival összefüggő sérelmet az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. §-ában körülírt valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, mulasztása következtében nem állapítottam meg. Ezért vizsgálatomat lezártam, intézkedést nem kezdeményezek.

Budapest, 2001. május 11.

Gönczöl Katalin