OBH 2627/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos sérelmezte, hogy a Budapest V. kerületi Rendőrkapitányságon 145-3867/1996. bü. szám alatt folyamatban volt nyomozás 1998. október 20-án történt megszüntetése ellen jogorvoslattal élt, de panaszát nem bírálták el, arra semmilyen választ nem kapott. Kifogásolta továbbá, hogy az V. kerületi kapitányság ügyben eljáró dolgozói minden esetben durva, sértő hangnemben beszéltek vele. 
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz és a jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Annak során vizsgálatra kértem a budapesti rendőrfőkapitányt és a fővárosi főügyészt.

Érintett alkotmányos jogok
•	A jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.).
•	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

A vizsgálat megállapításai
1.	A budapesti rendőrfőkapitány arról tájékoztatott, hogy a panaszos feljelentése alapján a BRFK V. kerületi Rendőrkapitányság valóban folytatott eljárást ismeretlen tettes ellen, csalás bűntette miatt a 145-3867/1996. bü. szám alatt. A nyomozást azonban bizonyíték hiányában - mivel a nyomozás során beszerzett adatokból az elkövető kilétét nem lehetett megállapítani és az eljárás folytatásától sem volt várható eredmény - 1998. október 20-án megszüntették. A panaszos a nyomozást megszüntető határozat ellen 1998. november 2-án - a kapitányságnak címezve - írásban, panaszt terjesztett elő. Az eljáró rendőri szerv a panaszt 1998. november 5-én beiktatta, majd az alapiratokhoz csatolva, érdemi intézkedés nélkül irattárba helyezte, vagyis a kapitányság a panaszt saját hatáskörben nem bírálta el és elbírálásra az illetékes Budapesti V., VIII. és XIII. kerületi Ügyészségnek sem küldte meg.
	Megállapította a főkapitány továbbá, hogy a panaszt az ügyészség utólag elbírálta, de az jelen vizsgálatom során - megkeresésemre - történt. A Budapesti V., VIII. és XIII. kerületi Ügyészség a panaszt 2000. április 7-én kelt, BV. 2508/1997/14-I. számú határozatával elutasította. A határozatot hozó vezetőhelyettes ügyész egyidejűleg megállapította, hogy a rendőri szerv törvénysértően járt el, amikor az eljárás megszüntetése ellen benyújtott panasz elbírálásáról nem gondoskodott. Ezért az ugyancsak 2000. április 07-én kelt átiratában utasította a BRFK V. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjét, hogy a személyes felelősséget -parancsnoki vizsgálat keretében - állapítsa meg, és annak eredményéről az ügyészséget nyolc napon belül értesítse.
	Az V. kerületi rendőrkapitány az ügyészi utasításnak eleget tett. Megállapította, hogy az eljáró ügyintéző és a bűnüldözési alosztályvezető mulasztott az ügyben. Ezért velük szemben - figyelemmel a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (továbbiakban: Hszt.) 119. § (1) bekezdésére, ami így szól: "Fegyelemsértést követ el, és fegyelmi eljárás keretében felelősségre kell vonni a hivatásos állomány tagját, ha a szolgálati viszonnyal kapcsolatos kötelezettségét vétkesen megszegi." - fegyelmi felelősségre vonásnak lett volna helye. Tekintettel azonban arra, hogy a Hszt. 122. §-a azt is kimondja, hogy "Elévülés miatt nem indítható fegyelmi eljárás, ha a) a fegyelemsértés elkövetése óta 1 év, ... eltelt." - már pedig a szóban forgó ügyben ez a jogszabályi előírás a kerületi kapitány vizsgálata idejére bekövetkezett - a fegyelmi felelősségre vonást a kapitány mellőzte. A fegyelmi felelősségre vonásnak egyébként azért sem lett volna lehetőség, mert a mulasztó ügyintéző és közvetlen parancsnoka, valamint a bűnügyi osztályvezető - részben áthelyezés, részben nyugállományba helyezés miatt - már nem volt a kapitányság hivatásos állományú tagja.
	Végül tájékoztatott a főkapitány arról, hogy a szóban forgó büntetőügynek több ügyintézője volt. Ezért, továbbá mert a panaszos az ügyintézők által használt, szerinte durva hangnemre, kifogásolható magatartásra vonatkozóan semmilyen konkrét adatot nem szolgáltatott, nem lehetett megállapítani, hogy az eljáró rendőr durva, megalázó hangnemben beszélt volna a panaszossal. 

2.	A fővárosi főügyész - a főkapitányhoz hasonlóan - megállapította, hogy a panaszos sérelme valós. Az V. kerületi rendőrkapitányság valóban mulasztott akkor, amikor a  kapitányságon 145-3867/1996. bü. számon folyamatban volt nyomozást megszüntető határozat ellen benyújtott jogorvoslati kérelemet saját hatáskörben nem bírálta el és - egyet nem értés miatt - azt elbírálásra az illetékes kerületi ügyészségnek sem küldte meg. 
	A főügyész utalt tájékoztatójában arra is, hogy a Budapesti V., VIII. és XIII. kerületi Ügyészség vezetőhelyettese - megkeresésem alapján - a szóban forgó panaszt 2000. április 7-én elbírálta, de azt alaptalannak, illetve az V. kerületi kapitányság nyomozást megszüntető határozatát törvényesnek minősítette, annak megváltoztatására lehetőséget nem talált. Ezért a panaszt elutasította. A panaszt elutasító határozat indokolásában rámutatott, hogy a nyomozó hatóság elvégzett minden indokolt és lehetséges bizonyítási cselekményt. Tanút hallgatott ki, írásszakértői véleményt szerzett be, felismerésre bemutatást foganatosított.
	A főügyész összességében úgy foglalt állást, hogy a panaszos hivatalunkhoz előterjesztett beadványa megalapozott volt, mivel a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 148. § (1) bekezdésén alapuló panaszának elbírálására a BRFK V. kerületi Rendőrkapitánysága nem tett semmilyen intézkedést. A feltárt mulasztásra tekintettel azonban a Budapesti V., VIII. és XIII. kerületi Ügyészség vezetőhelyettese megtette a szükséges intézkedést, utasította a kerületi kapitányság vezetőjét a személyes felelősség megállapítására. Az ügyészi utasítást a kapitány végrehajtotta, a mulasztásért felelős személyeket megállapította, de - elévülés miatt - a fegyelmi felelősségrevonásra már nem volt törvényes lehetőség. Ezért azt mellőzte. Ezekre tekintettel a főügyész további intézkedést nem tartott szükségesnek.

3.	A megkeresett szervek vezetőinek tájékoztatását elfogadtam. Megállapítottam, hogy a panaszos ügyében a BRFK V. kerületi Rendőrkapitányságon eljáró ügyintéző és annak közvetlen parancsnoka - figyelemmel arra is, hogy a panaszosnak jogos érdeke fűződött ahhoz, hogy jogorvoslati kérelmét a törvényes határidőben elbírálják és a sérelmére elkövetett bűncselekmény miatt indult büntetőeljárás számára megnyugtató módon mielőbb befejeződjön - megsértette a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét, valamint a tisztességes eljáráshoz és a jogorvoslathoz való jogot. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásságot az okozta, hogy az ügyintéző és parancsnoka a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény rendelkezésein alapuló panaszt - helytelenül - intézkedés nélkül irattározta, nem gondoskodott annak elbírálásáról.
	A megállapított alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok ellenére ajánlást nem teszek az ügyben. Elegendőnek és megfelelőnek tartom azokat az intézkedéseket, melyeket vizsgálatom során a Budapesti V., VIII. és XIII. kerületi Ügyészség vezetőhelyettese tett, vagyis a nyomozást megszüntető határozat elleni panaszt utólag elbírálta és fegyelmi felelősségre vonást kezdeményezett. A fegyelmi felelősségre vonás elmaradásának hivatkozott okait is törvényesnek ítéltem meg. A hasonló jellegű mulasztások jövőbeni elkerülése érdekében szükségesnek tartom azonban, hogy - az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (1) bekezdésére hivatkozva - felkérjem a budapesti rendőrfőkapitányt, hogy hívja fel az alárendeltségében működő nyomozó hatóságok állományának figyelmét a jogorvoslati kérelmek jogszabályoknak megfelelő elbírálására.
	Vizsgálatom során nem állapítottam meg, hogy az ügyintéző durva, megalázó hangnemben beszélt volna a panaszossal. A panaszos ilyen állítását a főkapitány cáfolta, az országgyűlési biztosnak pedig nincs módja, sem lehetősége további bizonyítékok beszerzésére. Így a panasz ezen részében azokra az adatokra hagyatkoztam, melyeket a panaszos és a főkapitányi vizsgálat nyújtott. Ezek - mivel egymásnak ellentmondanak - nem tették lehetővé alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítását.
	Végül - a panaszos teljes körű tájékoztatása érdekében - szükségesnek tartom megjegyezni, hogy az országgyűlési biztos nem büntetőügyben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A vizsgált ügyben ilyen jogsérelem nem merült fel. Ezekre figyelemmel a panaszos által kezdeményezett nyomozás megszüntetésének megalapozottságát nem vontam kétségbe. A panasz ezen részében sem állapítottam meg a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljárással összefüggő alkotmányos visszásságot.

Budapest, 2001. április 23.

Gönczöl Katalin