OBH 2626/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	Az '56-os Deportálások Tényfeltáró Bizottságának elnöke panasszal fordult hivatalunkhoz. Beadványában azt sérelmezte, hogy a Budapest V., Kossuth téren 1956. október 25-én több ember halálát és sérülését okozó fegyverhasználat miatt emberiség elleni bűntett alapos gyanújára tekintettel indult nyomozást végző hatóságok nem közölték minden sértettel azokat a határozatokat, melyeket a Be. szabályai szerint kötelező lett volna részükre megküldeni.
	A beadvány szerint az ügyben a Budapesti Ügyészségi Nyomozó Hivatal Nyom. I/1. 341/1994., a Budapesti Katonai Ügyészség B. V. 759/1998. és a Katonai Főügyészség Bf. VII. 128/1999. számú határozatokat nem kapta meg minden arra jogosult személy.
	A panasz előterjesztője ahhoz is kérte segítségemet, hogy a 2000. január 1-én hatályba lépő büntetőeljárásról szóló törvény egyes rendelkezései korábban lépjenek hatályba.
	A beadvány alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz, valamint a jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el, melynek során felkértem a legfőbb ügyészt, hogy - törvényességi felügyeleti jogosítványa keretében - vizsgálja felül a szóban forgó büntetőeljárásban készült, a panaszban megjelölt határozatok kézbesítésének törvényességét.

Érintett alkotmányos jogok
A jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.).
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

A vizsgálat megállapításai
	A legfőbb ügyész - kérésemnek megfelelően - felülvizsgáltatta a panaszban kifogásolt büntetőeljárás iratait és a következőkről tájékoztatott:
	A legfőbb ügyész helyettese az 1993. április 29-én kelt Nyom. ell. 19.073/1992/I-1. számú határozatával - a Magyar Köztársaság ügyészségéről szóló, többször módosított 1972. évi V. törvény 25. § (3) bekezdése alapján, mely jogszabályhely 1995. január 1-től már nincs hatályban - ténymegállapító vizsgálatot rendelt el a Budapest V., Kossuth Lajos téren, 1956. október 25-én történt sortűz ügyében. A ténymegállapító vizsgálat során feltárt adatokra figyelemmel 1993. október 19-én, a Nyom. ell. 19.176/1993. számú határozatával elrendelte a nyomozást, emberiség elleni bűncselekmény alapos gyanúja miatt. A nyomozás lefolytatásával a Budapesti Ügyészségi Nyomozó Hivatalt jelölte ki.
	A Budapesti Ügyészségi Nyomozó Hivatal 1995. szeptember 8-án kelt Nyom. I/1. 341/1994. számú határozatával - a polgári lakosság háború idején való védelmére vonatkozóan Genfben 1949. augusztus 12-én kelt és az 1954. évi 32. számú törvényerejű rendelettel kihirdetett Nemzetközi Egyezmény 3. Cikkének 1. pontjába ütköző, valamint az 1956. Októberi Forradalom és Szabadságharc során elkövetett egyes bűncselekményekkel kapcsolatos eljárásról szóló 1993. évi XC. törvény 1. § (2) bekezdés a./ és b./ pontjai szerint büntetendő emberiség elleni bűntett miatt, a parlament előtt 1956. október 25-én történt fegyverhasználat ügyében folytatott - nyomozást, a Be. 139. § (1) bekezdés b./ pontjának második fordulata alapján, ami így szól: "A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha ... a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg ... az elkövető kiléte, ... és az eljárás folytatásától sem várható eredmény", megszüntette.

	A legfőbb ügyész tájékoztatott arról is, hogy az '56-os Deportálások Tényfeltáró Bizottságának elnöke - új bizonyítékokra hivatkozva - 1998. október 27-én büntető feljelentést tett a parlament előtti sortűz ügyében. A feljelentés alapján - tekintettel arra, hogy az olyan bizonyítékokat tartalmazott, amely az alapnyomozásban nem volt ismert - a Budapesti Ügyészségi Nyomozó Hivatal vezetője az ügyben korábban hozott megszüntető határozatát 1998. október 28-án hatályon kívül helyezte és elrendelte a nyomozás továbbfolytatását, az addig keletkezett iratokat pedig - a Be. 331. § (1) bekezdése alapján, mely szerint: "Katonai büntetőeljárásnak van helye a katona ... által a szolgálati helyen, illetőleg a szolgálattal összefüggésben elkövetett más bűncselekmények esetén." - áttette a Budapesti Katonai Ügyészségre.
	Az emberiség elleni bűntett miatt ismeretlen tettesek ellen tovább folytatott bűnügyben a Budapesti Katonai Ügyészség a nyomozást 1999. április 22-én hozott, B. V. 759/1998. számú határozatával - ugyancsak a Be. 139. § (1) bekezdés b./ pontjának második fordulatára hivatkozva - ismét megszüntette. E határozat ellen a feljelentő és jogi képviselője, valamint ügyvédje útján a bűncselekmény egyik sértettje panasszal éltek. A Katonai Főügyészség  1999. május 19-én, a Bf. VII. 128/1999. számú határozatával a panasznak részben helyt adott, a Budapesti Katonai Ügyészég B. V. 759/1998. számú határozatát hatályon kívül helyzete és elrendelte a nyomozás továbbfolytatását. Az eljárás jelenleg is folyamatban van.
	A legfőbb ügyész tájékoztatása szerint az elrendelt nyomozás célja volt - az elkövetők felderítésén túl - a Kossuth téren történt sortűz során meghalt vagy megsérült személyek (sértettek) nevének és számának a megállapítása. Ezt elsősorban egykori, még fellelhető - kórházaktól és egyéb szervezetektől beszerzett - dokumentumok alapján végezték az ügyben eljáró szervek. Ezenkívül a Budapesti Ügyészségi Nyomozó Hivatal sajtóban és televízióban felhívást tett közzé, melynek alapján 17 személy jelentkezett tanúként az ügyben. Az önként jelentkező és tanúként kihallgatott személyek között 3 olyan személy volt, akik az esemény során lövéstől származó sérülést szenvedtek. Ezt a 3 személyt - a Be. 53. § (1) bekezdése alapján, ami szerint: "Sértett az, akinek jogát vagy jogos érdekét a bűncselekmény sértette vagy veszélyeztette." - megillette a sértetti jogállás. Az ő részükre tehát a Be. 140. § (2) bekezdésére tekintettel, ami kimondja, hogy "A nyomozást megszüntető határozatot közölni kell a sértettel, a feljelentővel és azzal, aki magánindítványt terjesztett elő...", a nyomozást megszüntető határozatot kézbesíteni kellett volna annak ellenére, hogy a nyomozás hivatalból indult 1993. október 19-én, és annak ellenére is, hogy a három sértettnek minősülő személy nem igényelte a határozat kézbesítését. A legfőbb ügyész megállapította, hogy a Budapesti Ügyészségi Nyomozó Hivatal az 1995. szeptember 8-án kelt, Nyom. I/1. 341/1994. számú nyomozást megszüntető határozatát a szóban forgó 3 sértett tanúnak nem kézbesítette. A legfőbb ügyész a határozat utólagos kézbesítésére a szükséges intézkedést megtette.
	A legfőbb ügyész tájékoztató levele tartalmazza azt is, hogy a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal a feljelentőnek - jelen panasz előterjesztőjének - kézbesítette az 1998. október 28-án kelt, Nyom. I/1. 341/1994. számú határozatát.
	Megállapította a legfőbb ügyész továbbá, hogy a Katonai Főügyészség az első fokú ügyészségi határozat elleni panasz elbírálása és hatályon kívül helyezése alkalmával már észlelte, hogy az ügyészségi nyomozó hivatal alaphatározatának sértett tanúk részére való kézbesítése elmaradt és, hogy a katonai ügyészség sem járt el kellő következetességgel a sértetti jogok biztosítása során. A Budapesti Katonai Ügyészség mulasztása abban nyilvánult meg, hogy az ügyész az egyik sértett tanúként kihallgatott személyt - figyelmen kívül hagyva a Be. 63. § (2) bekezdését, mely szerint: "Tisztázni kell, hogy a tanú vallomástételének nincs-e akadálya (65-66. §) és figyelmeztetni kell őt a hamis tanúzás következményeire." -  jogaira nem oktatta ki és nem kézbesítette részére a nyomozást megszüntető határozatot. 

A Katonai Főügyészség az általa észleltek alapján azonnal felhívta a nyomozást végző ügyészi szerv figyelmét arra, hogy a továbbfolytatott nyomozás során különös gondossággal járjanak el a sértetti jogok maradéktalan biztosítása érdekében. 
	A legfőbb ügyészi tájékoztató szerint - szemben a panaszos állításával - a Katonai Főügyészség nem tévedett akkor, amikor az 1999. május 19-én kelt, Bf. VII. 128/1999. számú határozata kézbesítési köréről rendelkezett. A Be. 148. § (7) bekezdése szerint ugyanis "A panasz elbírálásáról a panasztevőt - határozat hatályon kívül helyezése, illetőleg megváltoztatása esetén pedig azokat is, akikkel a határozatot közölték - értesíteni kell." A határozatot a sértettnek, a feljelentőnek és a jogi képviselőnek kézbesítették, tehát jogsértés nem történt.
	A legfőbb ügyész végül úgy foglalt állást, hogy a szóban forgó büntetőeljárásban a sértetti jogok téves jogi megítélését korrigálták, további ügyészi intézkedésre nincs szükség.
A legfőbb ügyész tájékoztatását és ügyben kialakított véleményét elfogadtam. Megállapítottam, hogy a Budapesti Ügyészségi Nyomozó Hivatal a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a jogorvoslati joggal összefüggésben alkotmányos visszásságot okozott akkor, amikor az 1995. szeptember 8-án kelt, Nyom. I/1. 341/1994. számú nyomozást megszüntető határozatát 3 sértett tanúnak nem kézbesítette. Ugyanezen alkotmányos jogok, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmét okozta a Budapesti Katonai Ügyészség is tekintettel arra, hogy eljárása során az egyik sértett tanúként kihallgatott személyt nem oktatta ki jogaira és nem kézbesítette részére a nyomozást megszüntető határozatot. Figyelemmel azonban arra, hogy részben vizsgálatom során, részben pedig a Katonai Főügyészség panaszt elbíráló eljárása során az ügyészi szervek észlelték az alkotmányos visszásságokat és gondoskodtak azok megszüntetéséről,  ajánlást nem tettem.
	A panaszos beadványában kérte segítségemet ahhoz is, hogy a 2000. január 1-én hatályba lépő büntetőeljárásról szóló törvény egyes rendelkezései korábban lépjenek hatályba.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztos azokat a beadványokat vizsgálhatja, amelyeket a panaszos azért nyújt be, mert megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
	Az OBH 8526/1997. számú jelentésemben - más szempontból ugyan -, de már rámutattam, hogy egy beadvánnyal, illetve a benne leírt sérelemmel összefüggésben hatóságnak az a személy vagy intézmény tekinthető, aki vagy amely a rá ruházott közjogi hatalomnál fogva jogot vagy kötelezettséget állapít meg. A büntetőeljárásról szóló törvény megalkotásakor és a törvény hatályba lépésének időpontja meghatározásakor az Országgyűlés nem hatósági jogkörben, hanem a társadalmi rendre, valamint a társadalom meghatározó jelentőségű intézményeire, az állam szervezetére, működésére, és az állami szervek hatáskörére vonatkozó alapvető rendelkezések megalkotására jogosult közjogi szereplőként járt el. Mivel az országgyűlési biztos a közjogi szereplők eljárását csak abban az esetben vizsgálhatja, ha az egyben hatósági eljárás is, az Országgyűlés eljárása a szóban forgó esetben az országgyűlési biztos által nem vizsgálható. Ezentúl az országgyűlési biztosok következetes gyakorlata az, hogy az Országgyűlés eljárását akkor vizsgálják, ha az Országgyűlés döntése nem minősül sem jogszabályalkotásnak, sem pedig az állami irányítás egyéb jogi eszköze alkotásának, hanem egyedi döntést tartalmaz.

	Előzőekre figyelemmel vizsgálatom nem terjedt ki annak megállapítására, hogy a panaszos szóban forgó kérésének teljesítése alkotmányos emberi joggal kapcsolatba hozható-e vagy sem. 
	Összességében a panaszos beadványának jogszabály hatálybalépésével összefüggő  része vizsgálatára nem rendelkezem hatáskörrel annak ellenére, hogy az országgyűlési biztos javasolhatja az arra jogosult szervnél a jogszabály vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze módosítását, hatályon kívül helyezését vagy kiadását, ha álláspontja szerint az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze nem egyértelmű rendelkezésére, illetve a jogi szabályozás hiányára vezethető vissza. 
	Fontosnak tartottam megvilágítani azt is, hogy az országgyűlési biztos az Országgyűlés által elfogadott törvényt kizárólag akkor vizsgálhatja felül, ha annak hatálybalépését követően, illetve gyakorlati érvényesülése során alkotmányos emberi joggal összefüggő visszásság, vagy annak közvetlen veszélye áll fenn. Nem vizsgálhatja azonban ilyen esetben sem azt, hogy a törvény szabályai megfelelnek-e az alkotmányos követelményeknek. A konkrét esetben azonban ezekről nem volt szó.
	Tekintettel arra, hogy vizsgálatom során olyan alkotmányos emberi joggal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, melynek orvoslása érdekében ajánlást kellett volna tennem, a vizsgálatot ajánlás nélkül befejeztem. 

Budapest, 1999. december 10.

Gönczöl Katalin