OBH 2350/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	A panaszos beadványában sérelmezte, hogy előállítása során a Budapest X. kerületi Rendőrkapitányság, átszállítása közben pedig a Jászberényi Rendőrkapitányság beosztottai bántalmazták. Gépkocsilopással gyanúsították és kihallgatásakor a bűncselekmény elkövetésének beismerésére kényszerítették, holott azt nem követette el. Az ügyben a rendőrkapitányság nyomozóit és a városi ügyészség egyik ügyészét is elfogultnak tekinti. A panaszos azt is kifogásolta, hogy fogvatartása alatt a neki küldött leveleket csak két hét után kapta kézhez.
	A panaszban foglaltak alkotmányos jogok sérelmére utaltak, ezért az ügyben vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében a legfőbb ügyészt az ügy kivizsgálására és tájékoztatásra kértem fel.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog ( Alkotmány. 2.§ /1/ bek. )
Embertelen, megalázó bánásmód tilalma ( Alkotmány 54. § /2/ bek. )

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
	4. § (1) A büntetőeljárásban a személyi szabadságot és más állampolgári jogokat tiszteletben kell tartani, s azok csak az e törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozhatók.
	(2) A hatóságoknak az eljárás során biztosítaniuk kell az állampolgári jogokat korlátozó kényszerintézkedések törvényességét.
	(3) A hatóságok tartoznak az eljárás résztvevőit jogaikról tájékoztatni és kötelességeikre figyelmeztetni.
	5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
	(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
	7. § A hatóságok határozatai és intézkedései ellen, illetőleg az intézkedés elmulasztása miatt - ha e törvény kivételt nem tesz - jogorvoslatnak van helye.
	16. § (1) A nyomozó hatóságok feladata a bűncselekmények gyors és alapos felderítése, valamint a bűncselekmények elkövetőinek felelősségre vonásához szükséges eljárási cselekmények elvégzése.
	(2) Általános nyomozó hatóság a rendőrség és az ügyészség.
	60. § (1) A bizonyítékok felderítése, összegyűjtése és biztosítása során e törvény rendelkezései szerint kell eljárni. Jogszabály előírhatja a bizonyítási cselekmények elvégzésének, így különösen a bizonyítási eszközök rögzítésének és megvizsgálásának meghatározott módját.
	(2) Erőszakkal, fenyegetéssel vagy más hasonló módon senkit sem szabad vallomásra kényszeríteni.
	(3) Az e törvény rendelkezéseivel ellentétesen lefolytatott bizonyítás eredménye bizonyítékként nem vehető figyelembe.

A vizsgálat megállapításai:
	A legfőbb ügyészhez címzett megkeresésemre helyettese válaszolt és a következőkről tájékoztatott:
	A Budapest X. kerületi Rendőrkapitányság járőre 1999. március 11-ére virradó hajnalban a Gyakorló köz környékén igazoltatni akarta egy gépkocsi utasait, akik azonban a gépkocsival elhajtottak, majd a gépkocsit elhagyva menekültek. Rövid üldözés után a rendőrök a menekülőket egy lépcsőházban elbújva megtalálták. Egyikük a panaszos, a másik B. Zs. jászberényi lakos volt. A rendőrök megállapították, hogy a menekülők által elhagyott gépkocsit ismeretlen tettesek előző éjszaka egy jászberényi autókereskedés telephelyéről tulajdonították el.
	A panaszost és társát őrizetbe vették, majd még az nap délelött átadták őket a Jászberényi Rendőrkapitányság munkatársainak, akik a két személyt Jászberénybe szállították. A panaszos a rendőrkapitányság udvarán a gépkocsiból kiugrott és elmenekült, elfogni csak hosszabb üldözés után sikerült.
	A panaszos 1999. március 12 - 1999. július 12. közötti időben előzetes letartóztatásban volt, majd azt követően más ügyben kiszabott jogerős szabadságvesztés büntetését töltötte. A büntetőeljárás során azt állította, hogy őt az elfogását követően Budapesten majd Jászberényben a rendőrök bántalmazták. A panaszos testvérének feljelentése alapján a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal kényszervallatás bűntette miatt, a Jász-Nagykun -Szolnok Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal pedig bántalmazás hivatalos eljárásban vétsége miatt folytatott nyomozást.
	A Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal az ismeretlen tettesek ellen folytatott nyomozást részben bűncselekmény, részben bizonyítottság hiányában megszüntette. A határozat ellen a feljelentő - a panaszos testvére - panaszt jelentett be, melynek a Fővárosi Főügyészség helyt adott. A határozatot hatályon kívül helyezte és pótnyomozást rendelt el, annak határidejét a Legfőbb Ügyészség 2000. április 23-ig meghosszabbította.
	A Jász-Nagykun -Szolnok Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal az Sz. I. és M. I. nevű rendőrök ellen folytatott nyomozást bizonyítottság hiányában szüntette meg. A határozat ellen a panaszos és testvére is jogorvoslattal élt, panaszukat az elfogultsági kifogásra tekintettel kizárt Jászberényi Városi Ügyészség helyett a kijelölt Szolnoki Városi Ügyészség bírálta el és a panaszt elutasította.
	A Jászberényi Rendőrkapitányságon folyamatban volt nyomozás során a panaszos elfogultsági kifogást jelentett be az ügyében eljáró rendőrrel szemben, a kifogást a megyei rendőr-főkapitányság bűnügyi igazgatósága elutasította. Ezen határozat ellen a panaszos és védője panasszal élt, azt a Jászberényi Városi Ügyészség elutasította.
	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a levelek átadásának késedelme objektív okok következménye. A panaszost nem Jászberényben, hanem Szolnokon, a főkapitányság központosított fogdájában őrizték, a leveleket is oda címezték. A leveleket azonban ellenőrzésre az előadóhoz Jászberénybe, majd onnan vissza, belső futár útján kellett továbbítani. Az 1999. május 12-én póstára adott levél másnap érkezett Szolnokra, az ügy előadója 19-én engedélyezte a továbbítását, a levelet a panaszos 25-én kapta meg. A feladástól eltelt időben két hétvége is volt, amikor a belső kézbesítés nem működött.
	A legfőbb ügyész helyettesének tájékoztatását elfogadtam, mert a rendelkezésre álló adatok szerint a panaszos bántalmazására, kényszervallatására vonatkozó adatok alapján az illetékes nyomozó hatóságok a szükséges intézkedéseket megtették, a panaszos jogorvoslati lehetősége érvényesült.
	Tájékoztatom a panaszost arról, hogy a nyomozó hatóságok a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el. Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos nem nyomozó hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyekben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak az illetékes hatóságok helyett történő további mérlegelésére. Arra nézve nem merült fel adat, hogy a bizonyítékok mérlegelése során a nyomozó hatóságok a bizonyítás törvényességét megsértették volna. 
	Annak eldöntése, megitélése, hogy a panaszos a terhére rótt bűncselekményt valóban elkövette-e, a bíróság hatáskörébe tartozik. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv.29. § értelmében a bíróság tevékenységének vizsgálatára hatáskörrel nem rendelkezem .
	Ezekre figyelemmel a hatóságok döntéseinek megalapozottságát nem vontam kétségbe és vizsgálatomat alkotmányos joggal összefüggő visszásság hiányában, ajánlás nélkül lezártam.

Budapest, 2000. augusztus 10.

Gönczöl Katalin