OBH 2308/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr.Kunné dr.Simonyi Anna

Az eljárás megindulása:

A panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy szomszédjai építési tevékenysége következtében a felettük lévő telekről a csapadék- és a hálózati csőrepedésekből keletkező víz az ő ingatlanukat (alagsort) önti el. Sérelmezte a panaszos, hogy a Főváros II. kerületi önkormányzata jegyzője lassú, körülményes intézkedése miatt a szomszédja engedély nélküli építkezése ügyében már nem lesz mód az építmények elbontásra. Az építésügyi jogszabályok alapján ugyanis a hatóság csak az engedély nélküli (eltérő) építkezés tudomására jutásától számított egy éven belül intézkedhet.

Érintett alkotmányos jogok:

Alkotmány 2. § (1) bekezdése A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam
Alkotmány 13. § (1) bekezdése A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot

Alkalmazott jogszabályok:

1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárás általános szabályairól (továbbiakban Áe.)
1964. évi III. törvény az építésügyről szóló (továbbiakban Étv.)
12/1986. (XII.31.) ÉVM rendelet az építési és használatbavételi engedélyezési eljárásról szóló (továbbiakban ÉVM rendelet)
1997. évi LXXVIII. törvény az épített környezet alakításáról és védelméről (továbbiakban Ét.)
46/1997. (XII.29.) KTM rendelet az egyes építményekkel, építési munkákkal és építési tevékenységekkel kapcsolatos építésügyi hatósági engedélyezési eljárásról (továbbiakban KTM rendelet)

Megállapított tényállás:

A rendelkezésre álló iratokból kitűnik, hogy két építésügyi hatósági eljárás van folyamatban ugyanarra az ingatlanra vonatkozóan.

1.) A panaszos 1998. februárjában jelentette be a II. kerületi építésügyi hatóságnak, hogy szomszédja engedély nélkül támfal és tereprendezési munkálatokat folytatott. A jegyző helyszíni szemlét követően kötelezte áprilisban az építtetőt, hogy a telekhatártól számított 3 méteren belül a földfeltöltést szűntesse meg, továbbá nyújtson be meghatározott időn belül szakvéleményt az engedély nélkül létesített tömör  kerítés  állékonyságára és tegyék  szabályossá  oly módon, hogy az ne  haladja 
meg a 2,50 métert. A határozatot a másodfokú hatóság tényállás tisztázatlansága miatt szeptemberben megsemmisítette és új eljárás lefolytatását rendelte el. Az új eljárás során az építésügyi hatóság decemberben - másodfokon helybenhagyott - a VI.1216/9/1998. sz. határozatával arra kötelezte az építtetőt, hogy az ingatlana hátsó és oldalsó telekhatárai mellett 3 méteres sávban létesített földfeltöltést 30 napon belül szűntesse meg és az eredeti állapotot állítsa helyre. Az építtető telkének hátsó telekhatárán létesített tömör kerítésre nyújtson be építési szakértői véleményt és geodéziai kitűzéssel igazolja, hogy a kerítés a kötelezettek ingatlan-határán áll. A kötelezett nem teljesített, ezért a hatóság végrehajtási pénzbírsággal sújtotta, majd az 1999. szeptemberében kelt VI.673/12/1999. sz. határozatával kötelezte építtetőket, hogy a panaszos telekhatárán létesített betonkerítést 30 napon belül bontsa le. Döntését azzal indokolta a hatóság, hogy a kerítés álláspontja szerint balesetveszélyes, továbbá, hogy a kötelezett nem nyújtotta be a kerítés állékonyságára vonatkozó szakvéleményt.
2.) A panaszos 1998. februári bejelentésében a szomszédos ingatlan tulajdonosának lakóháza   saját telke felé eső részén történő pinceszint bővítését és tereprendezését is kifogásolta. A jegyző áprilisi - a másodfokú hatóság által szeptemberben helybenhagyott - döntésében fennmaradási engedély iránti kérelem benyújtására kötelezte az építtetőt, majd májusban elrendelte az építkezés leállítását. Az engedély nélküli építkezés folytatódott. 1999. májusában végül a hatóság a pincebővítést nem engedélyezte, és kötelezte építtetőt, hogy 60 napon belül a pinceszint bővítményt bontsa el és az eredeti állapotot állítsa vissza. A másodfokú építésügyi hatóság a benyújtott fellebbezés alapján a határozatot megsemmisítette és új eljárás lefolytatását rendelte el, figyelemmel az építésügyi jogszabályokban meghatározott, a tudomásra jutástól számított egy éves idő eltelte miatt. Az új eljárás során vizsgálatom idején döntés még nem született.

A vizsgálat megállapításai:

1.) A tereprendezésre vonatkozó határozatnak a kötelezett nem tett eleget, ezért a hatóság több ízben végrehajtási bírságot szabott ki vele szemben, legutóbb eljárásom során negyedízben már 100.000.- Ft összegben. A többszöri eredménytelen bírságolás arra enged következtetni, hogy a végrehajtás eszközének kiválasztása már eleve hibás volt. Egy-kétszeri eredménytelen bírságolás után inkább a végrehajtás más módjára kell áttérni. A hosszan elhúzódó végrehajtástól tehát aligha lehet eredményt elvárni. Az Áe. 82. §-a értelmében a közigazgatási szerv határozza meg, hogy milyen végrehajtási intézkedést tart megfelelőnek a határozata végrehajtása érdekében. Jelen esetben azonban a végrehajtási bírság kiszabása nem vezetett eredményre. Ezért megfontolandó, hogy a jegyző a határozata végrehajtását hivatalból elrendelje és a hivatkozott jogszabályhely (1) bekezdés a.) pontja alapján hatósági úton teljesítse. A fenti elhúzódó eljárásból valószínűsíthető, hogy a jegyző a kiszabott bírság behajtására nem intézkedett, ezért a kötelezettet nem késztették az előírt munkálatok elvégzésére a megtett végrehajtási intézkedések. 

2.) Az első fokú építésügyi hatóság 1998-ban a helyszínen tapasztalt engedély nélküli pincebővítés építési munkáit érthetetlen módon csak egy hónap elteltével állíttatta le, azt is eredménytelenül, hiszen az időközben  elkészült. Jelenleg folyamatban van a fennmaradási engedélyezési eljárás annak ellenére, hogy a panaszos a fennmaradási engedély iránti kérelem benyújtására kötelező határozatnak nem tett eleget. A vizsgálat során megállapítottam, hogy az első fokú hatóság lassú intézkedése miatt a bontás ma már nem rendelhető el. A másodfokú hatóság ugyanis a bontást elrendelő határozatot az Ét. 48. § (8) bekezdésében foglaltakra hivatkozva semmisítette meg. E jogszabályhely értelmében "Az építésügyi hatóság az (1)-(7) bekezdés alapján a szabálytalanság tudomásra jutásától számított egy éven belül, legkésőbb azonban az építés befejezésétől - ha nem állapítható meg - az építmény használatbavételétől számított tíz éven belül intézkedhet...." Az új eljárás még nem fejeződött be. A jegyző arról tájékoztatott, hogy a panaszos a másodfokú határozat ellen keresetet nyújtott be, ezért a vonatkozó előzményi iratokat megküldte a Fővárosi Közigazgatási Hivatalnak a bírósághoz történő továbbítás végett. A panaszos személyes meghallgatásakor arról tájékoztatott, hogy a bíróság meghozta már elutasító ítéletét. Ismételt érdeklődésemre a jegyző jelezte, hogy az iratok még nem érkeztek vissza a hatósághoz.
Az Áe. 15. § (1) bekezdése az elintézési határidőről szólva rögzíti, hogy az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül kell meghozni. Ezt a határidőt az Áe. 15 §. (3 ) bekezdése alapján az eljáró közigazgatási szerv vezetője indokolt esetben egy ízben, legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Ezeknél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg. Jelen ügyekre az Ét. 34. §. (5) bekezdése vonatkozik. A hivatkozott jogszabályhely értelmében az "építésügyi hatósági engedélyezéskor az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől számított 60 napon belül meg kell hozni". A rendelkezésre álló iratok alapján azt is megállapítottam, hogy, mind az első-, mind a másodfokú hatósági eljárások során több ízben túllépték az ügyintézésre nyitva álló határidőt.

Az elhúzódó eljárással az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal és az ezzel szorosan összefüggő tisztességes eljáráshoz, valamint az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében biztosított a tulajdonhoz (annak részjogosítványához, a rendeltetésszerű zavartalan használathoz) fűződő alkotmányos jogokkal kapcsolatosan visszásság keletkezett.

Megállapítható továbbá, hogy a panaszos alapsérelme (csapadék- és vízvezeték törése következtében keletkező víz ingatlanára vezetése) tekintetében az egész eljárás vitatható. A csapadékvíz elvezetésére mind az engedély nélküli tereprendezési munkálatok és kerítés építése idején hatályban volt OÉSZ és a jelenleg  hatályban levő OTÉK ad jogszabályi iránymutatást. Ezen előírások szerint a tulajdonosnak a saját telkén kell elvezetnie a csapadékvizet. Az OTÉK 47.§ (8) bekezdése pedig előírja, hogy "A telek, terület csapadékvíz-elvezetési   rendszerét úgy kell kialakítani, hogy a víz a terepen és az építményekben, továbbá a szomszédos 
telkeken és építményekben, valamint a közterületen kárt (átázást, kimosást, korróziót stb.) ne okozzon, és a rendeltetésszerű használatot ne akadályozza. Ilyen értelmű intézkedés az egész eljárásban nincs.

A mulasztásban megnyilvánuló visszásság megszüntetése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. §-a alapján felkérem 

I.) a II. kerületi önkormányzat jegyzőjét, hogy

a.) soron kívül tegye meg a tereprendezésre vonatkozó határozata végrehajtása érdekében szükséges hathatós   intézkedéseket, szükség esetén a hatósági végrehajtás elrendelését;
b.) intézkedjen a kiszabott végrehajtási bírságok behajtása iránt, amennyiben ez még nem történt meg;
c.) az iratoknak a hatósághoz történő visszaérkezését követően soron kívül folytassa
le a másodfokú hatóság által elrendelt új eljárást.
d.) intézkedjen hivatalában az anyagi-és eljárási jogszabályok, különös tekintettel az eljárási határidők maradéktalan megtartásáról.

II. a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy intézkedjen arról, hogy hivatalában az ügyintézési határidőket minden esetben tartsák meg.

Budapest, 2000. június 5.

Gönczöl Katalin