OBH 1951/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó : dr. Garamvári Miklós

A vizsgálat megindítása

A panaszos Hivatalomhoz intézett beadványában a Pénzügyminisztérium eljárását sérelmezte.  Panaszában előadta, hogy 1998. július 14-én szóban, felvilágosításra irányuló kérelemmel fordult a minisztériumhoz, de kérdésére választ, csak  több mint egy év elteltével 1999. november 17-én kapott. Sérelmezte továbbá, hogy a pénzügyminisztériumhoz intézett újabb, 1999. február 10-én  kelt panaszára nem a címzett, hanem az Országos Betétbiztosítási Alap adott választ. Ez utóbbi panaszával összefüggésben általában sérelmesnek tartja, hogy a különböző felügyeletek annak dacára, vizsgálhatják a felügyeletük alá tartozó gazdasági társaságok működésének törvényességét, hogy "anyagilag tőlük függenek".

Az ügyben a vizsgálatot 2000. február 25-én megindítottam. Tekintettel arra, hogy a panaszos által rendelkezésemre bocsátott információk alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságra engedtek következtetni, a vizsgálat megindítását megelőzően Hivatalom - tájékoztatás kérése céljából - megkereste a Pénzügyminisztérium Jogi és Koordinációs Főosztályának vezetőjét.

Az érintett alkotmányos jogok

Eljárásom során a következő alkotmányos jogokat vizsgáltam az üggyel kapcsolatban:

1. A Magyar Köztársaság Alkotmányának (a továbbiakban: Alkotmány) 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

3. Az Alkotmány 64. §-a szerint a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.

A vizsgálat megállapításai

A Országgyűlési Biztos Hivatalának vezetője által a Pénzügyminisztérium Jogi és Koordinációs Főosztálya vezetőjének írt, 1999. szeptember 14-én keltezett - fent jelzett - megkeresését követően, a panaszos 1999. november 17-én a Pénzügyminisztérium  Pénz-és Tőkepiaci Főosztályától választ kapott eredeti kérdésére. A válaszlevélből kitűnően megállapítható, hogy a panaszos kérdését tartalmazó jegyzőkönyv a Pénzügyminisztérium több főosztályát is "megjárta", mielőtt az arra illetékes Bankkonszolidációs és Privatizációs Titkárság érdemben megkezdte volna annak érdemi vizsgálatát. A Pénzügyminisztériumon belül 1999. évben végrehajtott szervezeti átalakítás során azonban a minisztérium ezen szervezeti egysége megszűnt. A belső adminisztráció zavarai miatti késedelemért a minisztérium Pénz-és Tőkepiaci Főosztálya az érdemi válasz megadásával egyidőben ügyfele elnézését kérte.
Az ügy kapcsán adott tájékoztatása során a Pénzügyminisztérium Jogi és Koordinációs Főosztályának Felügyeleti Jogi Osztálya 1108/2/1999. számú levelében jelezte, hogy:" A pénzügyminiszter 3/1998. számú utasítása a Pénzügyminisztérium szervezeti és működési szabályzatáról V. fejezete (1.) határozza meg az ügyintézés határidejét. Ennek értelmében a minisztériumba érkező beadványok alapján szükséges intézkedést minden esetben a legrövidebb időn belül kell megtenni. A (2.) pont szerint 30 nap áll rendelkezésre azoknak a beadványoknak az elintézésére, amelyeket állampolgárok, társadalmi szervezetek, önkormányzatok stb. küldtek tájékozódási, felvilágosítási céllal, ha jogszabály nem állapít meg ennél rövidebb határidőt és a beadvány tartalmából sem következik más.

Mindezekre hivatkozva megállapítottam, hogy a pénzügyminisztérium eljárása, tekintettel a panaszos törvényes érdekeire is visszásságot okozott az általam vizsgált alkotmányos jogokkal összefüggésben. Figyelemmel arra, hogy az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot az előidéző szerv saját hatáskörében megszüntette ajánlással nem élek, de az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (1) bekezdése alapján felkérem a pénzügyminisztert, hogy a hasonló jellegű jogsérelmek jövőbeni elkerülése érdekében fokozottan gondoskodjék hivatalában a törvényben rögzített ügyintézési határidő és eljárási rend betartásáról.

A panaszos beadványának azon kitételével kapcsolatban, amely szerint  sérelmes, hogy a pénzügyminisztériumhoz intézett újabb, 1999. február 10-én  kelt panaszára nem a címzett, hanem az Országos Betétbiztosítási Alap adott választ nem állapítható meg alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság. 

Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény 7. § (1) bekezdése szerint a közigazgatási szerv a hatáskörét és az illetékességét az eljárás minden szakaszában hivatalból köteles vizsgálni. Ha azt állapítja meg, hogy az ügyben nincs hatásköre, vagy nem illetékes, az ügyet haladéktalanul átteszi a hatáskörrel rendelkező illetékes közigazgatási szervhez, és erről az ügyfelet egyidejűleg értesíti.

Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló törvény kommentárja szerint a hatásköri és az illetékességi szabályok biztosítják a közigazgatási szervek működésének az átláthatóságát és szervezettségét, fogva működésük jogszerűségét. Ezért fontos az a törvényhely, amelyik kimondja, hogy a közigazgatási szerv a hatáskörét és az illetékességét az eljárás minden szakaszában hivatalból köteles vizsgálni. Alapvető szabály ugyanis az, hogy minden államigazgatási szerv csak a saját hatáskörében és csak a saját illetékességi területén belül járhat el. Ha az eljárás megindítása után, de még az érdemi döntéshozatal előtt esetleg jogszabályváltozás miatt megváltozik a közigazgatási szerv hatásköre, vagy illetékessége, akkor az új hatásköri és illetékességi szabályok alapján kell eljárni. A változás előidézheti, hogy az addig eljárt szerv már nem jogosult az eljárás folytatására, ezért át kell tennie az ügyet az újonnan hatáskört kapott illetékes hatósághoz, de lehetséges az is, hogy az átmeneti rendelkezések olyan szabályt állapítanak meg, hogy a folyamatban levő ügyeket még a korábbi hatásköri és illetékességi szabályok alapján kell befejezni.

A hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény 98. §-ának (1) bekezdésének d) pontja szerint az Országos Betétbiztosítási Alap egyik alapfeladata a betétes tájékoztatása, ezért a Pénzügyminisztérium helyesen járt el, amikor a panaszos 1999. február 10-én  kelt, a minisztériumhoz címzett beadványát - válaszadásra - átette Országos Betétbiztosítási Alaphoz. 

Ugyancsak a vizsgált alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság hiányát állapítottam meg a beadvány azon kitételével kapcsolatban, amely szerint sérelmes, hogy a különböző felügyeletek annak dacára, vizsgálhatják a felügyeletük alá tartozó gazdasági társaságok működésének törvényességét, hogy "anyagilag tőlük függenek".

A gazdaság stabilitása szempontjából kiemelt fontosságú a pénzügyi rendszer biztonságos működése és az ezt biztosító hatékony felügyeleti szervezet. Az elmúlt évek problémái - közötte a panaszos "ügyére" is okot adó Realbank csődje rávilágított arra, hogy hatékonyabbá kell tenni a felügyeleti rendszert. Magyarország Európai Unióhoz történő csatlakozása szintén nagymértékben át fogja alakítani a pénzügyi piacot. Az egységes piacra történő belépés már a csatlakozás előtt megköveteli a szabályok nagyfokú harmonizációját és a felügyelet felkészítését az új feladatokra.
Az Európai Unióhoz történő csatlakozás kapcsán is kiemelt feladat volt a konszolidált felügyelet rendszerének kialakítása, a felügyeletek közötti operatív együttműködés fejlesztése, valamint ezek jogi akadályainak elhárítása. Ennek érdekében a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről szóló 1999. évi CXXIV. törvény az Állami Pénz- és Tőkepiaci Felügyeletet, az Állami Biztosítási Felügyeletet és az Állami Pénztárfelügyeletet 2000. április 1-jei hatállyal egységes felügyeletté vonta össze. A törvény értelmében a Felügyelet jogi személy, amely önállóan gazdálkodó költségvetési szervként működik, szervezeti és működési szabályzatát a pénzügyminiszter hagyja jóvá.

Budapest, 2000. március 13.

Dr. Polt Péter