OBH 1925/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindítása

1999. április 23-án hivatalból egy TV dokumentum alapján vizsgálatot rendeltem el, mert egy 1998. júliusában elhunyt csecsemő eltemetésére nem került sor. A mintegy kilenc hónap idő alatt a holttestet az Igazságügyi Orvostani Intézet tetemtárolójában tartották.

A vizsgálat az Alkotmányban garantált emberi méltósághoz való jog érintettsége miatt indult.

Megállapított tényállás

1998. július 23-án a Dunaújvárosi Kórházban született csecsemőt egészségügyi problémák miatt budapesti klinikára szállították, ahol aznap, - tehát a szülés napján - elhalálozott. Boncolására a SOTE II. sz. Pathológiai Intézetében került sor. A hozzátartozók a halottvizsgálati bizonyítványért nem jelentkeztek, ezért az Intézet az iratokat a szülészeti klinikának küldte meg.

A gyermek születési anyakönyvezése megtörtént, az anyakönyvi kivonatot az anya vette át. A születési anyakönyv utólagos bejegyzésként a halál tényét nem rögzítette.

Az anya állandó lakóhelye szerinti dunaföldvári önkormányzat a hagyatéki ügyben a szülőt nyilatkoztatta, de hagyatéki eljárás vagyontárgy hiányában nem indult. A nyilatkozat aláírása 1998. szeptember 8-án történt meg. Ez már a második megkezdett hónap volt a gyermek elhalálozását követően. Ez időben az anya érdeklődött az önkormányzat anyakönyvvezetőjénél, hogy hol vehetné át a halotti anyakönyvi kivonatot, mert nem tudja, hol halt meg a gyermeke. Az anyakönyvvezető közölte, hogy ez Budapesten a VIII. kerületben történt és ebben a Polgármesteri Hivatalban veheti át a halotti anyakönyvi kivonatot.

A halotti anyakönyvezés Budapesten, a VIII. kerületben, 1998. augusztus 11-én az elhalálozást követő 19. napon megtörtént.
Az apa 1999. március hónapban vette át a halotti anyakönyvi kivonatot. Az önkormányzat nekem küldött válaszában a közelebbi dátumot, tehát az átvétel pontos napját nem jelölte meg. Az átvétel  azonben a halált követő 8. hónapban történt.

Későbbiekben, újabb megkeresésünkre az Igazságügyi Orvostani Intézet megküldte az anya levelét. Ezt az intézmény megnevezése nélkül R.I. nevére címezték meg, és azt tartalmazza, hogy anyagi helyzetük miatt a gyermeket nem tudják eltemetni. A levélen a keltezés helye és dátuma nem szerepelt. 

Információt kértem a Szülészeti Klinika igazgatójától is, aki a következőkről tájékoztatott. Az újszülött 1998. július 23-án került a klinikára, ahol minden erőfeszítésük ellenére a koraszülött gyermek elhalálozott. A halált követően a dunaújvárosi kórházzal telefonon felvették a kapcsolatot, és a kórházban lévő anyát tájékoztatták a történtekről. Mást nem értesítettek. 
A kórbonctani vizsgálat után a területileg illetékes, Budapest VIII. kerületi Önkormányzat, illetve a körzeti védőnő számára a kórbonctani jegyzőkönyvet postázták. A klinika ilyen esetben a hozzátartozót lehetőleg személyesen vagy táviratilag értesíti. A válasz arról is említést tesz, hogy a klinika eleget tett az értesítési kötelezettségének, hiszen az anya a hagyatéki tárgyaláson megjelent. (E válasz értékelésére a későbbiekben visszatérek.) A válasz továbbiakban tartalmazza, hogy a hozzátartozók első alkalommal 8 hónappal a gyermek halála után jelentkeztek, addig a gyermekről tudomásuk szerint sem személyesen, sem telefonon nem érdeklődtek. A klinika igazgatója azt is közölte, hogy a koraszülött tetem, tudomása szerint is a II. sz. Patológiai Intézet hűtőkamrájában van, mivel temetésről, hamvasztásról a szülők nem intézkedtek.

A BM Adatfeldolgozó Hivatalától az anyakönyvezéssel összefüggésben felmerült kérdésemre kértem választ: a halotti anyakönyvezéssel és a születési anyakönyv utólagos bejegyzésével kapcsolatban. A hivatalvezető is megerősítette válaszában, hogy a gyermek halotti anyakönyvi kivonatát az apa vette át. Arra, hogy ez pontosan mikor történt, választ nem kaptam. Korábbiakban már jeleztem, hogy  időpont-megjelölést a Budapest VIII. kerület Önkormányzatától kaptam (1999. március hónap), mely átvétel az elhalálozást követő 8. hónapban volt. A válasz rögzítette, hogy a születési anyakönyv utólagos bejegyzés rovatában valóban nem szerepel a haláleset tényének feljegyzése. Ennek az az  oka, hogy a halotti értesítő a dunaújvárosi anyakönyvvezetőhöz nem érkezett meg. Az értesítést normál postai küldeményként továbbították, az elküldés ténye így nem kereshető vissza. Az értesítés ismételt elküldésére az anyakönyvvezetőt a hivatalvezető hívta fel. A VIII. kerületi jegyző a halotti anyakönyvi másolat helyett tévedésből küldött anyakönyvi kivonatot az országgyűlési biztosnak, melyet hivatalvezető korrigált és intézkedett a másolat megküldéséről. Kitért válaszában arra is, hogy az anyakönyvvezető tevékenységét a temetés elmaradása nem érinti, hiszen adatszolgáltatási kötelezettségük sem az egészségügyi intézmények, sem a temetkezési vállalkozó részére nincs. 

Az ügy jogszabályi háttere

Az 1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről

A személyek polgári jogi védelme
A személyhez fűződő jogok
85. § (1) A személyhez fűződő jogokat - a (2) és a (3) bekezdésben foglalt kivételekkel - csak személyesen lehet érvényesíteni. A korlátozottan cselekvőképes személy a személyhez fűződő jogai védelmében maga is felléphet.
(2) A cselekvőképtelen személyhez fűződő jogok védelmében törvényes képviselője, az ismeretlen helyen távollevő személyhez fűződő jogok védelmében pedig hozzátartozója vagy gondnoka léphet fel.
(3) Meghalt személy emlékének megsértése miatt bírósághoz fordulhat a hozzátartozó, továbbá az a személy, akit az elhunyt végrendeleti juttatásban részesített. Ha a meghalt személy (megszűnt jogi személy) jó hírnevét sértő magatartás közérdekbe ütközik, a személyhez fűződő jog érvényesítésére az ügyész is jogosult.

A 85. § (3) bekezdéséhez fűzött Bírósági Határozat a következőket tartalmazza:
"A temetés méltatlan körülmények között történő lebonyolítása sérti a hozzátartozók kegyeleti jogait [Ptk. 75. § (1) bek., 84. § (1) bek., 85. § (3) bek.].
A kegyeleti jog tágabb értelemben mindenkit megillet, akinek emlékében az elhunyt él. 
Bizonyos jogosítványok gyakorlására azonban csak a Ptk. 685. § b) pontjában felsorolt hozzátartozók, a végrendeleti juttatásban részesítettek (örökös, hagyományos), illetve meghatározott feltételek mellett az ügyészjogosult.
A meghalt személy emlékének megőrzését a jóhírnevének, becsületének, emberi méltóságának, magántitkainak és személyes adatainak, továbbá valós gondolatainak a védelme szolgálja leginkább (BH 1996. 250.).
A védelmezett érdekkör másik nagy csoportja azonban szorosan a halálhoz kapcsolódik és a végtisztesség megadását, a halott földi maradványainak tiszteletben tartását követeli meg. Így e sajátos személyhez fűződő jog megsértését jelenti a közfelfogás szerint méltatlan körülmények között lebonyolított temetés (BH 1997. 525.), az eltemetett sírhantjának megszüntetése, fejfájának eltávolítása és a sírhelyére más személy temetése (BH 1976. 311.), a síremlék eltávolítása még akkor is, ha a sírhely-használati jog jogosultja rendelkezett ekként (BH 1981. 356.)."

A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 
Köztemetés
48. § (1) A haláleset helye szerint illetékes települési önkormányzatnak kell gondoskodnia annak a vagyontalan személynek közköltségen történő eltemettetéséről, akinek nincs vagy nem lelhető fel tartásra köteles és képes hozzátartozója.
(2) Ha utólag jut az önkormányzat tudomására, hogy a közköltségen eltemetett után olyan vagyon maradt, amelyből a temetés költsége fedezhető lett volna, akkor a költségeket hagyatéki teherként a területileg illetékes közjegyzőnél be kell jelenteni.
(3) Ha a közköltségen eltemetett személy tartásáról másnak kellett volna gondoskodnia, a tartásra köteles személyt vagy az örököst a köztemetés költségeinek megtérítésére kell kötelezni.
(4) Az (1) bekezdés szerinti önkormányzat a meghalt személy utolsó lakóhelye szerinti települési önkormányzattól igényelheti a köztemetés költségeinek megtérítését.

A 10/1970. (IV.17.) ÉVM-EÜM együttes rendelet a temetőkről és a temetkezési tevékenységről 

13. § A halottat csak szabályszerű orvosi vizsgálat és anyakönyvezés után, az erről szóló halottvizsgálati bizonyítvány alapján szabad eltemetni vagy elhamvasztani. A temetést vagy hamvasztást késői magzati halálozás esetében is csak orvosi halottvizsgálat után, az erről szóló bizonyítvány alapján szabad elvégezni. Ezeket az iratokat a vállalat őrzi meg.
14. § (1) Ahol ravatalozó, illetőleg halottaskamra (továbbiakban: ravatalozó) van, a halottvizsgálat után a halottat, elvetélt vagy halott magzat holttestét, csonkolt testrészeket azonnal, de legkésőbb az elhalálozástól számított 16 órán belül a temető ravatalozójába kell szállítani. Ahol megfelelő hűtési lehetőség biztosítható, a kórházban vagy más egészségügyi intézményben boncolt halottakat 16 órán túl, de legkésőbb a halottvizsgálat befejezésétől számított 4 napon belül kell a temető ravatalozójába szállítani. A vállalat és az egészségügyi intézmény ettől eltérően is megállapodhatnak.
(2) Kivételesen mellőzni lehet a halott ravatalozóba szállítását azokból a kórházakból, amelyekben ravatalozó van és az igazgató a kórház ravatalozójában történő ravatalozáshoz hozzájárult.
(3)
(4) A halottat a halál beálltától számított 48 órán túl, de 72 órán belül el kell temetni, kivéve, ha
a) a halottvizsgálatot végző orvos a halottvizsgálatra vonatkozó hatályos rendelkezések alapján ettől eltérő engedélyt adott,
b) a holttestnek az eltemetésig történő hűtésére lehetőség van - az esetben azt 48 órán túl, de 8 napon belül el kell temetni - vagy
c) a jogszabály eltérést tesz lehetővé [18. § (1) bekezdés].

Az 1999. október 1-jétől hatályos 1999. évi XLIII. törvény a temetőkről és a temetkezésről

1. § (1) A tisztességes és méltó temetés, valamint a halottak nyughelye előtt a tiszteletadás joga mindenkit megillet az elhunyt személyére, vallási, illetőleg lelkiismereti meggyőződésére, valamely faji csoporthoz tartozására, nemzeti-nemzetiségi hovatartozására, a halál okára vagy bármely más megkülönböztetésre tekintet nélkül.
(2) A végső nyughely megválasztásában és a temetés lebonyolításában az abban közreműködők és az eltemettetők, az elhunyt életében tett rendelkezésére figyelemmel kötelesek együttműködni.
(3) A temetés módja lehet világi és egyházi. A világi temetés szertartásrendjét az eltemettetők határozzák meg. Az egyházi temetés az egyházak hitéleti tevékenységének, vallási szokásainak tiszteletben tartásával történik.
(4) E törvényben foglalt rendelkezéseket a nemzeti és etnikai kisebbségek törvényben biztosított jogainak érvényesítésével kell végrehajtani.

20. § (1) A temetésről sorrendben a következők kötelesek gondoskodni:
a) aki a temetést szerződésben vállalta;
b) akit arra az elhunyt végrendelete kötelez;
c) végintézkedés hiányában az elhunyt elhalálozása előtt vele együtt élő házastársa;
d) az elhunyt egyéb közeli hozzátartozója [Ptk. 685. § b) pontja] a törvényes öröklés rendje szerint.
(2) Ha temetésre kötelezett személy nincs, ismeretlen helyen tartózkodik, vagy a kötelezettségét nem teljesíti, a temetésről az elhalálozás helye szerint illetékes települési önkormányzat (fővárosban a kerületi önkormányzat) - jogszabályban meghatározott határidőn belül - gondoskodik.
21. § (1) Az elhunytat temetőben vagy temetkezési emlékhelyen létesített temetési helyen kell eltemetni. Hamvasztásos temetés esetén a hamvak urnában helyezhetők el, illetőleg - a kormányrendeletben előírt feltételek szerint - szétszórhatók.
(2) A hamvakat tartalmazó urnát az eltemetésre köteles személynek - kérésére - ki kell adni.
(3) Nem magyar állampolgárságú személyt - kormányrendeletben foglalt feltételek szerint - lehet eltemetni.

A törvény végrehajtási rendeleteként készülő kormányrendelet-tervezet ismertetésével az Autonómia Országos Önkormányzati Szaklap július-augusztusi száma  foglalkozik. A temetési kultusznak védelmében c. cikk arról is beszámol, hogy a köztemetések bonyolítása is másképpen fog történni ezután: "Még abban az esetben is, ha tudja az önkormányzat, hogy a hozzátartozó mégis ki tudná fizetni a temetés költségeit, a jövőben ezt nem mérlegelheti, hanem egy meghatározott időn belül - a kormányrendelet tervezete szerint az elhalálozást követő 30 napon belül - el kell temettetni az elhunytat. Az új törvény értelmében nem fordulhat elő az, hogy hónapokig, netán évekig temetetlenül legyen valaki. A törvény ilyetén való rendelkezése nyomán elképzelhető, sőt várható, hogy megnövekszik a köztemetések száma, azonban az önkormányzat élhet azzal a lehetőséggel, hogy bírósági meghagyással a temetési költségeket behajtsa."

A vizsgálat megállapítása

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa és általános helyettese az Alkotmányban rögzített élethez és emberi méltósághoz való jog érvényesűlésének vizsgálatakor számos alkalommal hivatkozott az Alkotmánybíróság határozataira. Az Alkotmánybíróság ítélkezési gyakorlatában kezdettől fogva kiemelt jelentőséget tulajdonított az élethez és az emberi méltósághoz  való jognak, amelyet az alkotmányos alapjogok hierarchiájának élére helyzett. Az állam objektív életvédelmi kötelessége, valamint az emberi méltóság elismerése ebben az ügyben transzformálódik a minden személyt megillető kegyeleti jogra. Figyelemmel arra, hogy a vizsgálat a meghalt csecsemő eltemettetésének, illetve el nem temettetésének körülményeit tárta fel, a szülők alapjogainak sérelme az emberi méltósághoz való jog tekintetében értelmezhető.

A vizsgálat során megállapítottam, hogy a vizsgált ügyben a temetőkről és a temetkezési tevékenységről szóló két tárca együttes rendeletének szabályait a ügyben érintett intézmények nem értelmezték helyesen. Ez a jogszabály előírja, hogy a kórházban boncolt halottakat 16 órán túl, de legkésőbb a halottvizsgálat befejezésétől számított 4 napon belül kell a temető ravatalozójába szállítani. A vállalat és az egészségügyi intézmény ettől eltérően is megállapodhat, azonban ilyen eltérő megállapodás a vizsgált ügyben nem volt. További rendelkezés azt tartalmazza, hogy a halottat a halál beálltától számított 48 órán túl, de 72 órán belül el kell temetni, kivéve ha ... a holttestnek az eltemetéséig történő hűtésre lehetőség nincs - ez esetben 48 órán túl, de 8 napon belül el kell temetni.

A II. sz. Szülészeti és Nőgyógyászati Klinika igazgatója intézményük gyakorlatáról úgy tájékoztatott, hogy a hozzátartozót lehetőség szerint személyesen (soha nem telefonon) vagy táviratilag értesítik a halál tényéről. A vizsgált esetben nem ez történt, hiszen az anya közvetett úton kapott tájékoztatást, mivel a dunaújvárosi kórházzal telefonon beszéltek Budapestről és az ottani szülész adjunktus segítségével adtak tájékoztatást. Az ismertetett tájékoztatás nem egyenlő azzal a formával, amit az igazgató  jelzett, hiszen ez nem a kezelő kórház képviselőjének személyes tájékoztatása volt, de elmaradt a legalkalmasabb eszköz is, a távirati úton történő értesítés, tekintettel arra, hogy az anya száz kilóméterre feküdt egy másik kórházban. Lakhelye, lakcíme ismert volt, ezért a távirati kézbesítés lett volna az egyetlen alkalmas eszköz a korrekt intézkedésre.

A tájékoztatási kötelezettséget az Igazságügyi Orvostani Intézet is elmulasztotta. A Intézmény az anyát felszólította a nyilatkozattételre, de hogy az mikor történt, arról nem kaptam tájékoztatást. Információ nélkül csak következtetni lehet arra, hogy erre 1999. március hónapban kerülhetett sor. (RTL Klub TV első ízben ez időben foglalkozott az üggyel, az apa ekkor vette át a VIII. kerületben a halotti anyakönyvi kivonatot.)

A klinika igazgatója arra is utalt, hogy  értesítésítésük (dunaújvárosi kórház útján) eredményes volt, mert az anya a hagyatéki ügyben az önkormányzatnál megjelent. A két eljárás,  tehát a kórházi haláleset hozzátartozót érintő értesítése és az esetleges hagyatéki eljárás megindítása két külön eljárás, ezért az erre való hívatkozás nem fogadható el. (Hagyatéki ügyben az önkormányzat  idézést küld, de ez nem a haláleset tényének közlését jelenti, azt nem pótolja.) 

A vizsgálat megállapította, hogy a csecsemő 8-9 hónapon át tartó (ma egy éven túl) temetetlen állapota súlyosan sérti a hozzátartozók kegyeleti jogát és ezen keresztül az Alkotmányban garantált emberi méltósághoz való jogot.
A köztemetés elrendeléséhez szükséges feltételek megvoltak. A hozzátartozó(k) hónapokig nem jelentkezett, tehát a boncolást követően a rendeletben előírt határidők eltelte után az intézetnek, valamint a klinikának intézkedni kellett volna a hozzátartozó nyilatkozatának beszerzésére. Az anya nyilatkozatát követően - amennyiben az eltemettetést nem tudja vállalni - kezdeményezni kellett volna a köztemetést. Az 1999. október 1-jétől hatályos új temetkezési törvény és legfőképpen a készülő kormányrendelet szigorú előírást tartalmaz arra az esetre, ha a hozzátartozók nem intézkednek. Az új törvény szellemében az önkormányzatoknak közegészségügyi és  szociális szempontból  egyaránt vannak feladatai. Az elhunytakat pedig legkésőbb 30 napon belül el kell temetni. A már tervezeti szinten megismert szabályozásra tekintettel jogalkotási javaslattal nem élek. A hasonló esetek megelőzésére a jogszabály-tervezet előírásai megfelelő garanciát jelentenek.

Az adott ügyben az emberi méltósággal, a hozzátartozók kegyeleti jogával összefüggésben keletkezett visszásság most is fennáll, az elhunyt temetése még mindig nem történt  meg.

Kezdeményezés

1)	Az 1993. évi LIX. törvény 24. §-a alapján felkérem a Semmelweis Orvostudományi Egyetem Igazságügyi Orvostani Intézet igazgatóját, vizsgálja meg, hogy az intézet munkatársai közül kit terhel a felelősség a hozzátartozói nyilatkozat beszerzése  és a köztemetés elmaradása miatt, majd a körülmények értékelését követően tegye meg a szükséges munkáltatói intézkedéseket.

2)	Ugyancsak az 1993. évi LIX. törvény 24. §-a alapján felkérem a Semmelweis Orvostudományi Egyetem II. sz. Szülészeti és Nőgyógyászati Klinika igazgatóját, vizsgálja meg, hogy a halotti anyakönyvi bizonyítvány kézhezvételét követően (Igazságügyi Orvostan Intézettől) a klinika munkatársai közül kit terhel a felelősség a hozzátartozói nyilatkozat beszerzése és a köztemetés elmaradása miatt, majd a körülmények értékelését követően tegye meg a szükséges munkáltatói intézkedéseket.

3)	Az 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdés alapján felkérem a Semmelweis Orvostudományi Egyetem Igazságügyi Orvostani Intézet igazgatóját, hogy írásban keresse meg az elhalálozás helye szerinti Budapest Főváros VIII. kerületi Önkormányzat jegyzőjét és hivatalosan közölje azt a tényt, hogy a hozzátartozó a temetést nem vállalja, az eltemettetésre nem képes, kérje intézkedésüket.

Kérem a kezdeményezéssel érintetteket, hogy álláspontjukról, illetve intézkedésükről a kezdeményezés 1. és 2. pontjára nézve 60 napon, még a 3. pontra vonatkozóan 30 napon belül értesíteni szíveskedjenek.

Budapest, 1999. július  26.

Gönczöl Katalin