OBH 1771/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Varga Zs. András

Az eljárás megindítása
	A panaszos 1990-ben kérelemmel fordult a pécsi Janus Pannonius Tudományegyetem (a továbbiakban: JPTE) Állam- és Jogtudományi Karának (a továbbiakban: ÁJK) dékánjához. Kérte, hogy az 1949-ben félbeszakadt szigorlatainak letétele, illetve a meglévő szigorlatok elismerése után kaphassa meg a jog- és államtudományi doktori címet, de beadványaira érdemi választ évekig nem kapott. A beadványban leírt sérelem összefüggésben áll az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével, illetve az ennek részét képező tisztességes eljáráshoz való joggal, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. §-a alapján vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás
	A panaszos 1990. márciusban kérelemmel fordult a JPTE ÁJK dékánjához, melyben előadta, hogy 1949-ben az egri Érseki Jogakadémia hallgatójaként végbizonyítványt szerzett. 1949. márciusában két szigorlatot (történeti és magánjogi) letett a pécsi egyetemen, és megvédte a doktori disszertációját is. 1949. év őszén elhagyta Magyarországot, ezért a még hátralévő két szigorlatát (elméleti és közjogi) nem tudta letenni. Ezt követően Ausztráliában a Sydney Egyetem jogi fakultásán LLB fokozatot (egyetemi végzettség) majd ügyvédi diplomát szerzett, és 1959-től ügyvédi gyakorlatot folytatott. Kérte, hogy közöljék vele azokat a követelményeket, melyek teljesítése esetén utólag megszerezheti a jog- és államtudományi doktori címet. A Dékáni Hivatal előadója azt tanácsolta a panaszosnak, hogy forduljon a Művelődési és Közoktatási Minisztériumhoz (a továbbiakban: MKM), amely a panaszos 1990 augusztusban benyújtott kérelmét átette a JPTE-re. Az egyetem mind a minisztériumot, mind a kérelmezőt 1990. decemberben arról tájékoztatta, hogy az ÁJK Tanulmányi és Vizsgaszabályzata értelmében csak valamennyi előírt vizsga újbóli letétele esetén kaphat a kérelmező jogi diplomát, de ennek az adott esetben nincs sok realitása.
	1992. márciusban a panaszos a Magyar Köztársaság Sydney főkonzulátushoz fordult kérelme támogatása végett. Kérelmét a főkonzul az MKM-hez továbbította. Az MKM javaslatára kérelmező 1992. decemberben ismét a pécsi egyetem rektorához fordult. Az egyetem rektora 1993. márciusában levélben tájékoztatta az MKM-et és a panaszost arról, hogy az egyetemen vezetett Szigorlati eredménynapló tanúsága szerint két doktori szigorlatot teljesített: történetit és magánjogit. Nem teljesítette a még szükséges két vizsgát: az elméletit és közjogit. Ezért a diploma kiadására nem kerülhet sor, és ausztrál diplomájának honosítása sem jöhet szóba, minthogy nem tartózkodik állandó jelleggel Magyarországon. A főkonzulhoz írt ismételt leveleiben a panaszos  vitatta, hogy a Sydney University vizsgabizonylatában is szereplő univerzális jellegű vizsgák letétele alól ne kaphatnak felmentést, majd 1994. júliusban újra a JPTE rektorához fordult az ügyben. A rektor 1994. augusztusban arról tájékoztatta, hogy korábbi válaszukat fenntartják, nincs arra mód - a jogrend 1949 óta történt változása miatt -, hogy az elmaradt két szigorlatot letegye. Külföldi egyetem vizsgabizonylata alapján új magyar diplomát kiadni nem lehet, így a Sydney University-n abszolvált tárgyak beszámítására sem kerülhet sor.
	A panaszos 1996-ban az országgyűlési biztoshoz fordult és kérte ügye vizsgálatát. Az  egyetem rektorától kapott tájékoztatás alapján a beadványt OBH 7006/1996. számon elutasítottam, mivel a beadványt tevő magyarországi oklevél-szerzési eljárása 1989. október 23-a előtt indult, és azt követően sem történt olyan közhatalmi döntés, amely a korábbi állapot megváltoztatásáról döntött volna (amint ez a kárpótlás esetén is történt), az Obtv. 17. § (3) bekezdése alapján azonban az országgyűlési biztos eljárása csak a fenti időpontot követően indult eljárásokra terjedt ki. Tájékoztattam azonban a panaszost, hogy az ÁJK Tanulmányi és Vizsgaszabályzatát úgy módosították, hogy az már lehetővé teszi a megszakadt eljárás befejezését, ha tehát ezt újra kérelmezi, kérelmét pedig elutasítják, akkor vizsgálati lehetőségem megnyílik.
	Az új kérelem lehetőségéről a rektor a panaszost is értesítette, aki 1998. júliusban megismételte korábbi kérelmét, melyre nem kapott választ, ezért 1998. szeptemberben újra hivatalomhoz fordult. Ismételt megkeresésemre a JPTE rektora csak 1999. januárban válaszolt. Eszerint az egyetem a panaszost még 1998. augusztusban hiánypótlásra kérte fel, de ennek nem tett eleget. A megkeresésemre adott válasszal egyidejűleg a panaszost ismételten tájékoztatta, hogy záróvizsgák letételét engedélyező határozatban a diploma minősítésébe számító szigorlati vizsgák szükséges megismétléséről is rendelkezni kell, ezért felhívta, hogy kérelmét nyújtsa be újra, és csatolja az addigi tanulmányait igazoló iratokat, leckekönyveket.

A vizsgálat megállapításai
1.	A panaszos korábbi beadványát az alábbi indokkal utasítottam el:
"... az országgyűlési biztoshoz akkor lehet fordulni, ha a beadványt tevőt - megítélése szerint - valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A törvény 17. § (3) bekezdésének kógens rendelkezése értelmében az országgyűlési biztos vizsgálati lehetősége az Alkotmány módosításáról szóló 1989. évi XXXI. törvény hatálybalépését követően indult eljárásokra terjed ki.
	Az Ön magyarországi oklevél-szerzésre irányuló eljárás nyilvánvalóan 1989 előtt - beadványa szerint 1949-ben - indult, ezért a megszakadt eljárás következményeinek vizsgálatára nem volt lehetőségem. Ez a lehetőség csak akkor nyílt volna meg, ha 1989. október 23-át követően a Magyar Köztársaság közhatalmi, vagy közvetve a közhatalomtól származó intézkedéssel a korábbi állapot megváltoztatásáról dönt, amint ez a tulajdoni és személyi kárpótlások esetén is történt. Figyelemmel arra, hogy az 1989. évi alkotmánymódosítást követően a felsőoktatási intézmények visszanyerték autonómiájukat, és az Ön kérelmeinek beadásakor az Egyetem szabályai a kedvező elbírálást nem tették lehetővé, úgy kellett tekintenem, hogy a korábbi sérelmes állapot megváltoztatását célzó döntés nem született meg.
	Más a helyzet az Állam- és Jogtudományi Kar Tanulmányi és Vizsgaszabályzatának elfogadását követően. Ez ugyanis - lehetővé téve a megszakadt eljárás befejezését - olyan döntésnek minősül, amelynek alapján a meginduló eljárások már 1989. után indultnak minősíthetők. Ha tehát Ön újra benyújtja kérelmét, és azt esetleg elutasítja az Egyetem, akkor lehetőségem lesz ezt érdemben is vizsgálni."

	A panaszos megismételt kérelmét az egyetem formailag nem utasította ugyan el, de arról érdemben nem döntött. Figyelemmel arra, hogy az Obtv. 17. § (4) bekezdésének rendelkezése - mely szerint ha az ügyben jogerős határozat született, az országgyűlési biztoshoz ennek közlésétől számított egy éven belül lehet beadvánnyal fordulni -, a mulasztást kifogásoló ügyekre nem vonatkozik, mivel ezekben éppen a jogerős döntését meghozatalának elmaradása lehet alkalmas az alkotmányos jogokkal összefüggésben visszásság okozására, az ügyben vizsgálatom folytatásának nem volt akadálya. 

2.	Az országgyűlési biztosok állandó - az Alkotmánybíróság álláspontjával megegyező - gyakorlata, hogy az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményét olyan alkotmányos alapértéknek tekintik, amely minden jogalkalmazót kötelez. A jogbiztonság követeli meg, hogy nemcsak a jogszabályok és a rájuk alapozott normatív intézkedések világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára (75/1995. (XII. 21.) AB határozat, OBH 7459/1996. sz. jelentés). A jogbiztonság követelményének részét képezi a tisztességes eljáráshoz való jog, amelyet az eljárási szabályok részleteznek, és amely minden hatósági vagy hatósági jellegű intézkedés során megilleti a polgárt. Enélkül ugyanis a törvények és más jogszabályok rendelkezései nem juthatnak érvényre. A formális eljárási garanciák megsértése arra vezet, hogy már nem töltik be rendeltetésüket - nem teszik kiszámíthatóvá a jogintézmények működését. Az Alkotmányból fakadó tisztességes eljáráshoz való jog abban az esetben is kötelezi a jogalkalmazót, ha annak tevékenységét a jogszabály nem köti részletes eljárási garanciákhoz. A jóhiszeműség, elfogulatlanság, ésszerű időn belüli döntésre törekvés akkor is kötelezi a jogalkalmazót, ha nem eljárási kódex rendelkezik róluk. Enélkül ugyanis az Alkotmány elveszítené alapnorma jellegét, a jogszabályi hierarchiában más jogszabályokat megelőző kiemelt szerepét.

3.	A felsőoktatásról szóló 1993. évi LXXX. törvény értelmében:
64. § (1) A felsőoktatási intézmény dönt minden olyan intézményi ügyben, amelyet törvény vagy felhatalmazása alapján más jogszabály nem utal állami vagy helyi önkormányzati hatáskörbe.
(2) Az oktatás, a tudományos képzés, a művészeti tevékenység, a kutatás és a tanulás szabadságának biztosítása érdekében a felsőoktatási intézmények önkormányzati joga, különösen...
d) tantervek, tananyagok, képzési programok meghatározása, valamint bizonyítványok, végzettséget, illetőleg szakképesítést tanúsító oklevelek kibocsátása...
65. § (2) A felsőoktatási intézmények önkormányzatát sértő jogszabályok és egyedi döntések az Alkotmánybíróságról szóló 1989. évi XXXII. törvény 1. § h) pontja alapján az Alkotmánybíróság előtt megtámadhatók.

Figyelemmel arra, hogy a felsőoktatási intézmények autonómiája az Alkotmány 70/G. §-án alapszik, mely szerint a Magyar Köztársaság tiszteletben tartja és támogatja a tudományos és művészeti élet szabadságát, a tanszabadságot és a tanítás szabadságát, vitathatatlan a felsőoktatási intézményeknek az a joga, hogy meghatározza az oklevél megszerzésének feltételeit, ezek alól esetleg felmentést adjon, és megjelölje ennek körülményeit. Az ezzel kapcsolatos döntésekbe állami tisztségviselő vagy szervezet, így az országgyűlési biztos sem avatkozhat be.
	Az egyetem döntési autonómiája azonban nem foglalja magában a döntés megtagadásához vagy elmulasztásához való jogot. Ha ugyanis az egyetem egy kérelmet érdemben nem bírál el, - figyelemmel arra, hogy a mulasztás nyilvánvalóan nem tartalmaz indokolást - megakadályozza a kérelmezőt abban, hogy kérelme teljesíthetetlenségének okait megismerje. A döntés elmulasztása tehát az egyetemei autonómia gyakorlására vonatkozó szabályok, végső soron a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jogot sérti.
	A szóban forgó esetben a JPTE hiánypótlási felhívásában olyan adatok igazolását kérte a panaszostól, melyekről - éppen az egyetem vezetőjének 1993. évi levele szerint - az egyetemnek hivatalos tudomása van, más részüket pedig a panaszos korábban csatolta. A hiánypótlási felhívás tehát egyrészt indokolatlan volt, másrészt elmaradása ellenére a panaszos beadványát nem bírálták el. Megállapítottam ezért, hogy a JPTE mulasztása visszásságot okozott a panaszosnak a jogbiztonság követelményéből eredő tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben.

A feltárt visszásság orvoslása
	A vizsgálatom során feltárt visszáság orvoslása érdekében, élve az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében biztosított jogommal, kezdeményezem, hogy a JPTE rektora az egyetemen rendelkezésre álló dokumentumok felhasználásával gondoskodjon a panaszos beadványának haladéktalan elbírálásáról.
	Kérem a rektort, hogy kezdeményezésemmel kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéseiről a 21. § (2) bekezdésében írt harminc napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjék. Felhívom továbbá figyelmét arra, hogy amennyiben kezdeményezésemmel nem ért egyet az előző határidőn belül köteles azt véleményével ellátva felügyeleti szervéhez felterjeszteni.

Budapest, 1999. május 25.

Dr. Polt Péter