OBH 1751/1999.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Kiss Anikó
Tárgy: Büntetésvégrehajtási intézet és anyakönyvi hivatal eljárása

Az eljárás megindulása:
	Az előzetes letartóztatásban lévő panaszosnak élettársától 1998 májusában gyermeke született. A gyermeket - a szintén előzetes letartóztatásban lévő - édesanyja a panaszos nevére szerette volna anyakönyveztetni, de kérelmét elutasították. A panaszos és élettársa ezt követően házasságkötés iránti kérelmet nyújtottak be, amire azonban választ nem kaptak. A panaszos sérelmezte azt is, hogy élettársa és gyermeke láthatását nem engedélyezik számára.
	A panasz alapján alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság gyanúja miatt az országgyűlési biztos vizsgálatot indított.

A megállapított tényállás:
	A panaszos 1998 óta tölti előzetes letartóztatását a Fővárosi Büntetésvégrehajtási Intézetben. A panaszos élettársa 1998 május 29-én fiúgyermeket szült a Büntetésvégrehajtás Központi Kórházában. A kórház a gyermek születésének bejelentő lapját  a panaszos vezetéknevével küldte meg a XXI. kerületi Anyakönyvi Hivatalnak. Az Anyakönyvi Hivatal azonban a gyermeket a panaszos élettársa férjének a nevére anyakönyvezte. A panaszos élettársa az erre a névre kiállított születési anyakönyvi kivonatot nem vette át. A panaszos apasági elismerő nyilatkozatott tett a gyermekre vonatkozóan, azonban azt az anyakönyvi hivatal nem fogadta el. Ezt követően a panaszos házasságkötési szándékát jelezte, kérelmét a büntetésvégrehajtási intézet nyilvántartó csoportja haladéktalanul továbbította az illetékes anyakönyvi hivatalnak. A panaszos 1998 júniusában gyermeke és élettársa láthatását kérte. A láthatást 1998. novemberében engedélyezték, de csak a gyermek tekintetében. A gyermeket első életévének betöltése után a panaszos szüleinél helyezték el. A panaszos ezt követően is többször kezdeményezte élettársa láthatását, de kérelmeit elutasították. A kapcsolattartási tilalmat a Fővárosi Bíróság 2000. márciusában feloldotta. Ezt követően a panaszos és élettársa a házasságkötési szándéktól visszalépett.

Érintett alkotmányos jogok és alkalmazott jogszabályok:
•	1. A Magyar Köztársaság Alkotmánya:
15. § A Magyar Köztársaság védi a házasság és a család intézményét.
55. § (1) A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani.

•	2. A házasságról, a családról, és a gyámságról szóló 1952. évi IV. tv.:
Csjt. 35. § (1) A gyermek apjának azt kell tekinteni, akivel az anya a fogamzási idő kezdetétől a gyermek születéséig eltelt idő vagy annak legalább egy része alatt házassági kötelékben állott. A házasság érvénytelensége az apaság vélelmét nem érinti.
Csjt. 37. § (1) A teljes hatályú elismerő nyilatkozat az apaságot egymagában megállapítja.
(2) Az a férfi, akitől a gyermek származik, a fogamzási idő kezdetétől fogva a gyermeket teljes hatályú nyilatkozattal a magáénak ismerheti el, ha
a) a törvény értelmében nem kell más férfit a gyermek apjának tekinteni és
b) a gyermek legalább tizenhat évvel fiatalabb mint a nyilatkozó.
(4) A nyilatkozat teljes hatályához szükséges az anyának, a kiskorú gyermek törvényes képviselőjének és ha a gyermek a tizennegyedik életévét betöltötte, a gyermeknek a hozzájárulása is. Ha az anya, illetőleg a gyermek nem él, vagy nyilatkozatában tartósan gátolva van, a hozzájárulást a gyámhatóság adja meg.
(5) Az elismerést és a hozzájárulást anyakönyvvezetőnél, bíróságnál, gyámhatóságnál, illetőleg magyar külképviseleti hatóságnál jegyzőkönyvbe kell venni vagy közjegyzői okiratba kell foglalni.
Csjt. 38. § (1) Ha a gyermek apja sem az anya házassági köteléke vagy utólagos házassága, sem teljes hatályú apai elismerés, sem pedig reprodukciós eljárás alapján nem állapítható meg, az apaságot bírósági úton lehet megállapítani. Ha a származás reprodukciós eljárás következménye, nincs helye az apaság bírósági úton történő megállapításának azzal a férfival szemben, aki az eljárás lefolytatásához ivarsejtet vagy embriót adományozott.

•	3. A szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996 (VII.12.) IM rendelet:
85. § (1) Az elítélt által írt, illetve a részére érkezett levelet - ha jogszabály másként nem rendelkezik - legkésőbb a második munkanapon továbbítani, illetve kézbesíteni kell.
(2) Az elítélt részére érkezett levelet az (1) bekezdésben megjelölt határidőn belül az elítélt után kell küldeni, ha
a) más intézetbe vagy rendőrségi fogdába szállították;
b) az intézetből engedélyezett távolléte esetén, az intézetbe való visszatérése a levél érkezésétől számított tíz napon túl várható;
c) időközben a szabadítására került sor.
86. § (1) A levelezés biztonsági ellenőrzésének célja a fogvatartás biztonságának a fenntartása, a biztonságot sértő vagy veszélyeztető cselekmények megelőzése.
(2) Az ellenőrzés az intézet biztonsági helyzetétől és az elítélt fogvatartásának a biztonsága körében felmerült tényektől függően szúrópróbaszerűen vagy kellő rendszerességgel történhet.
(3) Az ellenőrzés kiterjedhet a levél felbontására, melynek célja annak megállapítása, hogy a levél nem tartalmaz-e a biztonságra veszélyes tárgyat vagy információt. Az ellenőrzésnél technikai (vegyi) eszköz és különlegesen kiképzett kutya is igénybe vehető.
(4) Az elítéltnek a hatóságokkal, a nemzetközi szervezetekkel és a védővel való levelezése tartalmilag nem ellenőrizhető. Ha alapos indok merül fel arra, hogy az elítélt részére érkező levelek nem a borítékban megjelölt hatóságtól, nemzetközi szervezettől vagy a védőtől származnak, a levelet az elítélt jelenlétében - jegyzőkönyv egyidejű felvétele mellett - kell felbontani. Az ellenőrzés csak a feladó azonosítására szolgálhat.
(5) A levelezés ellenőrzése szempontjából nemzetközi szervezetnek azon szervezetek minősülnek, amelyek tevékenysége az emberi jogok érvényesülésének a vizsgálatára kiterjed.
87. § (1) Ha az intézet az általa tartalmilag ellenőrizhető levél tekintetében megállapítja, hogy az intézet, illetve a fogvatartás biztonságát veszélyeztető adatot, információt vagy tárgyat tartalmaz, az ilyen levél nem továbbítható, az elítéltnek nem kézbesíthető.
(2) A levél továbbításának vagy kézbesítésének a megtagadását az elítélttel közölni kell, a levelet - kivéve, ha fegyelmi eljárás vagy büntetőeljárás indítása szükséges - vissza kell adni, illetve a feladónak vissza kell küldeni. Az elítéltnek érkezett levél biztonságot nem veszélyeztető részéről az elítéltet szóban tájékoztatni kell.
234. § (1) Az intézet az előzetesen letartóztatottat a bíróság végzése alapján kiállított értesítés, továbbá a tárgyalás előkészítése során hozott határozatig az ügyész, azt követően a bíróság rendelkezése alapján fogadja be.
237. § (1) A büntetőeljárás szakaszától függően az ügyész, illetve a bíróság (a továbbiakban: a rendelkezési jogkör gyakorlója) dönt az előzetesen letartóztatott
a) intézetben történő elhelyezéséről;
b) az ugyanabban az eljárásban letartóztatottaktól való elkülönítéséről;
c) levelezése és látogatása ellenőrzéséről;
d) levelezésének, a látogató fogadásának és a csomagküldemény korlátozásáról;
e) előállításáról, a nyomozó szervek részére történő kiadásáról, az intézetben való kihallgatásáról;
f) más intézetbe való átszállításáról, kivéve a Központi Kórházba vagy az IMEI-be történő orvosilag indokolt sürgős átszállítást;
g) polgári egészségügyi intézményben való elhelyezéséről, kivéve, ha arra orvosilag indokolt sürgős esetben kerül sor.
(2) Ha a bírói értesítés vagy az ügyészi rendelvény az előzetes letartóztatás végrehajtására vonatkozó valamely kérdésben nem tartalmaz rendelkezést, az intézet az általános jogszabályi előírásoknak megfelelően jár el.
(3) Ha az intézet az előzetes letartóztatás végrehajtása alatt a bíróság vagy az ügyész rendelkezési jogkörébe tartozó döntés szükségességét észleli, erről a rendelkezési jogkör gyakorlóját haladéktalanul értesíti.
242. § (1) Az intézet a fogvatartás biztonsága és az intézet rendje védelme érdekében - a rendelkezési jogkör gyakorlója által hozott előírások végrehajtása mellett - ellenőrzi az előzetesen letartóztatott levelezését, csomagküldeményét és látogatását.
254. § (1) Az előzetesen letartóztatott házasságot csak az intézetben köthet. A házasságkötési kérelmet a parancsnok a rendelkezési jogkör gyakorlójának is megküldi.

A vizsgálat megállapításai:
	A XXI. kerületi anyakönyvi hivatal a panaszos kérelmének, nyilatkozatának elbírálása során a házasságról és a családról szóló 1952. évi IV. tv. vonatkozó rendelkezései szerint járt el: a panaszos élettársi kapcsolatából született gyermeket az élettárs férjének a nevére anyakönyvezte. Abban az esetben ugyanis, ha az anya a gyermek fogamzási ideje vagy annak egy része alatt házassági kötelékben él, a gyermek apjának az anya férjét kell tekintetni, és a gyermeket ennek megfelelően kell anyakönyvezni. Az anya férjével szemben fennálló apai vélelem automatikus, és azt csak jogerős ítélettel lehet megdöntetni. Ez a törvényi rendelkezésen alapuló jogalkalmazói gyakorlat teljes összhangban van az alkotmányban deklarált házasság és család védelmének elvével. A gyermekek többsége házasságban születik, így természetes az a tény, hogy abban az esetben, ha a házasság fennállása alatt fogant vagy született gyermeknek nem az anya férje az apja, akkor ez csak külön bizonyítási eljárás lefolytatása után, bírósági eljárás keretében állapítható meg. Ebből adódóan a panaszos által tett apai elismerő nyilatkozat sem volt teljes hatályú, hiszen élettársa a gyermek fogamzása idején még házassági kötelékben élt. A panaszos apaságának megállapítására csak bírósági eljárásban van lehetőség. 
A XXI. kerületi anyakönyvi hivatal a panaszos jogi képviselőjét tájékoztatta arról, hogy a gyermeket miért az élettárs férjének nevére anyakönyvezték, értesítette továbbá, hogy a panaszos által tett apai elismerő nyilatkozat az élettárs fennálló házassági köteléke miatt nem hatályos. 
	Mindezek alapján megállapítom, hogy az anyakönyvi hivatal eljárása alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot nem okozott.
	A panaszos házasságkötés iránti kérelmét a büntetésvégrehajtási intézet illetékes csoportja már másnap továbbította az  V. kerületi anyakönyvi hivatalnak, és felvette a kapcsolatot a panaszos élettársát fogvatartó bv. kórházzal. A panaszos élettársának szintén nyilatkoznia kellett házasságkötési szándékáról. Az anyakönyvi hivatal mindkét fél nyilatkozatának beérkezését követően adott csak tájékoztatást a panaszosnak. Megállapítom, tehát, hogy a házasságkötési kérelem továbbítása tekintetében a büntetésvégrehajtási intézetet mulasztás nem terheli, az anyakönyvi hivatal pedig a jogszabályi előírásoknak megfelelően járt el, így eljárásuk alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot nem okozott.
	A panaszos és élettársa bűntársak voltak, így a rendelkezési jogkör gyakorlója a büntetőeljárás eredményességének biztosítása érdekében tiltotta meg kapcsolattartásukat. A kapcsolattartási tilalmat, amikor a kapcsolattartás a büntetőeljárás kimenetelét már nem érintette feloldották. Ezt követően a panaszos és élettársa a házasságkötés szándékától visszalépett. 
Az előzetese letartóztatás tartama alatt a fogvatartott alkotmányos jogainak egy része korlátozás alatt áll, másik részük pedig szünetel. Az előzetes letartóztatás alatt a fogvatartott személyi szabadsága korlátozott. A korlátozások körét a törvényi és alkotmányos előírások figyelembe vételével a bírósági tárgyalás előkészítése során hozott határozatig az ügyész, ezt követően pedig a bíróság határozza meg. A büntetőeljárás eredményessége érdekében az előzetes letartóztatott látogatófogadási joga korlátozható. A panaszos esetében az ügyész ennek megfelelően korlátozta a panaszos kapcsolattartását élettársával, aki egyben bűntársa is volt. A büntetésvégrehajtási intézet az ügyészi rendelkezésnek megfelelően járt el, amikor a panaszos élettársa láthatására vonatkozó kérelmének teljesítését megtagadta, a gyermek láthatására vonatkozó kérelmet viszont teljesítette. Mindezek alapján megállapítom, hogy a büntetésvégrehajtási intézet eljárásával alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot nem okozott.

Budapest, 2001. január 17.

Gönczöl Katalin